Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 199/9186/14-ц

провадження № 61-4260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року в складі судді Руденко В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року в складі колегії суддів: Болтунової Л. М., Козлова С. П., Романюк М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про поділ будинку в натурі.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року у справі № 22ц-490/10982/12 р. визнано право власності на АДРЕСА_1: за позивачем - на 1/6 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 та на 1/2 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_11; за відповідачем - на 1/6 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 та на 1/6 частину у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_11

08 листопада 2012 року суд апеляційної інстанції ухвалив додаткове рішення, яким визначено, що АДРЕСА_1, на який рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року визнано право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_10 по 1/6 частини, за ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_11 на 1/2 частини та за ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_11 на 1/6 частину, складається з житлового будинку літ. «А-І» площею 61,5 кв. м, до якого входять приміщення 1-5 житловою площею 7,7 кв. м; 1-6 житловою площею 5,7 кв. м; 1-9 житловою площею 8,7 кв. м; 1-7 житловою площею 6,3 кв. м; 1-8 житловою площею 17,6 кв. м; житлової прибудови літ. «А1-1» площею 16,2 кв. м, до якої входить жиле приміщення 1-4 площею 12,8 кв. м; прибудови літ. «а-І» площею 16,9 кв. м, до якої входить приміщення 1-2 (коридор) площею 6,6 кв. м та 1-3 (кухня) площею 7,1 кв. м; прибудови літ. «а1-1» площею 7,3 кв. м, до якої входить приміщення 1-1 (кухня) площею 6,1 кв. м; прибудови літ. «а2-І» площею 5,6 кв. м, до якої входить приміщення 1-10 (санвузол) площею 4,4 кв. м; загальною площею 83 кв. м, житловою площею 58,8 кв. м; сараїв: літ. «Д» площею 11,8 кв. м, літ. «О» площею 4,5 кв. м, літ. «Л» площею 12,7 кв. м; літнього душу літ. «М» площею 6,3 кв. м; вбиральні літ. «Н» площею 1,0 кв. м; споруд 1-5 (ворота, колодязь, огорожа, хвіртка та цоколь).

Таким чином, її частка становить 2/3, частка відповідача - 1/3.

Відповідач на сьогодні без її дозволу користується значно більшою частиною, ніж та, що встановлена рішенням суду, та перешкоджає доступу до частини будинку, закривши двері кімнат на ключ.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, позивач просила поділити спірний будинок відповідно до варіанту № 2 судової будівельно-технічної експертизи, який викладений у висновку № 4494/4495-14 та яка була проведена в процесі розгляду справи. У разі неможливості поділу будинку ОСОБА_4 просила визначити порядок користування будинком.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала дозволу виконавчого комітету на переобладнання та перепланування спірного будинку згідно з висновками судової будівельно-технічної експертизи, визначені варіанти порушують права та інтереси відповідача та його сім'ї.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що відповідно до внесених змін до статті 152 ЖК Української РСР від 12 лютого 2015 року обов'язковість наявності дозволу виконавчого комітету міської ради скасована, судами не було вирішено питання про порядок користування житловим будинком в разі неможливості його поділу в натурі.

У березні 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, ухвалені в справі судові рішення залишити без змін.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року визнано право власності на АДРЕСА_1 за позивачем: на 1/6 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_10 та на 1/2 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_11

За відповідачем визнано: право власності на 1/6 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті батька та на 1/6 частину у порядку спадкування за законом після смерті матері. Таким чином, частка ОСОБА_4 складає 2/3, частка ОСОБА_5 - 1/3.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року визначено, що АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А-І» площею 61,5 кв. м, до якого входять приміщення 1-5 житловою площею 7,7 кв. м; 1-6 житловою площею 5,7 кв. м; 1-9 житловою площею 8,7 кв. м; 1-7 житловою площею 6,3 кв. м; 1-8 житловою площею 17,6 кв. м; житлової прибудови літ. «А1-1» площею 16,2 кв. м, до якої входить жиле приміщення 1-4 площею 12,8 кв. м; прибудови літ. «а-І» площею 16,9 кв. м, до якої входить приміщення 1-2 (коридор) площею 6,6 кв. м та 1-3 (кухня) площею 7,1 кв. м; прибудови літ. «а1-1» площею 7,3 кв. м, до якої входить приміщення 1-1 (кухня) площею 6,1 кв. м; прибудови літ. «а2-І» площею 5,6 кв. м, до якої входить приміщення 1-10 (санвузол) площею 4,4 кв. м; загальною площею 83 кв. м, житловою площею 58,8 кв. м; сараїв: літ. «Д» площею 11,8 кв. м, літ. «О» площею 4,5 кв. м, літ. «Л» площею 12,7 кв. м; літнього душу літ. «М» площею 6,3 кв. м; вбиральні літ. «Н» площею 1,0 кв. м; споруд 1-5 (ворота, колодязь, огорожа, хвіртка та цоколь).

Звертаючись до суду, позивач просила провести поділ будинку в натурі за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 27 липня 2015 року.

Відповідач та його представник заперечували, посилаючись на те, що варіантами експертизи не були враховані всі будівлі, а також перепланування та реконструкція позбавить можливості його та членів сім'ї користування санвузлами.

Як відомо з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 липня 2015 року № 4494/4495-14, розташування житлового будинку та господарських споруд у плані домоволодіння, планування житлового будинку, який унеможливлює здійснення забудови земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння, незручна забудова земельної ділянки з точки зору поділу домоволодіння, тому запропоновано два варіанти поділу домоволодіння з можливим відступом від ідеальних часток співвласників та відступом від вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Загальні положення».

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою, третьою 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ будинку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надала дозволу виконавчого комітету на переобладнання та перепланування спірного будинку згідно з висновками судової будівельно-технічної експертизи, визначені варіанти порушують права та інтереси відповідача та його сім'ї.

Зазначений висновок суду підтверджений належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд надав правильну оцінку відповідно до ЦПК України та є таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» роз'яснено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Висновок експерта від 27 липня 2015 року передбачає переобладнання та перепланування спірного домоволодіння за двома варіантами.

З матеріалів справи відомо, що судом першої інстанції на адресу Дніпропетровської міської ради було направлено лист від 03 листопада 2015 року про надання дозволу на переобладнання і перепланування житлового будинку та прибудов спірного домоволодіння згідно з висновком експертизи.

З відповіді Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 13 листопада 2015 року відомо, що при вирішенні питання щодо узгодження переобладнань, необхідних для поділу домоволодіння, передбачена процедура узгодження ГоловАПУ з наданням замовником необхідного пакета документів.

Позивач не зверталась до виконавчого органу з цим питанням.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною другою статті 383 ЦК України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Реконструкція об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (стаття 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Користування квартирами приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (стаття 179 ЖК Української РСР).

Стаття 152 ЖК Української РСР і пункт 1.4.1 Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, передбачають, що вказаний дозвіл на переобладнання і перепланування приміщень у жилих будинках видає виконавчий комітет місцевої ради відповідно до законодавства.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 520/10754/14-ц, провадження № 14-108цс18.

Разом з тим суд касаційної інстанції не погоджується з висновками судів про неможливість визначення порядку користування будинком з тих підстав, що експертом це питання не розглядалося.

Заявляючи позов, ОСОБА_4 просила у разі неможливості поділу будинку визначити порядок користування будинком.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2014 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої, крім поділу будинку, поставлено питання про визначення порядку користування будинком у разі неможливості його поділу.

Оскільки судовий експерт дійшов висновку про можливість поділу будинку, питання про визначення порядку користування будинком він не розглядав.

Суди, відмовляючи у позові, посилалися саме на цей факт, не обговорили та не вирішили ці позовні вимоги, у зв'язку з чим судові рішення не відповідають статтям 213-215, 315 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до пунктів 1-3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги про визначення порядку користування будинком, а суд апеляційної інстанції цих недоліків не усунув, ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик