ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 ОСОБА_1 (далі - відповідач) отримала кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 30.11.2018 складає 171594,96 грн. за кредитним договором № б/н від 20.10.2010.

Ухвалою судді від 15.02.2019 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач, не погодившись із вказаними позовними вимогами, 25 квітня 2019 через канцелярію суду подав відзив, відповідно до якого позов не визнав, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

20.06.2019 через канцелярію суду позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно якої просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.10.2010 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6600.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачем вказано, що Анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Наданий позивачем Витяг із Умов і правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позивачем не підписані, а тому не можуть слугувати доказом укладання між нами кредитного договору.

Надані копії Анкети-заяви та довідки обслуговування кредитування містять різну за змістом інформацію щодо умов кредитування.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 31.10.2018 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 171 594 грн., з яких: 5 971,84 грн. - заборгованість за кредитом; 161 532,47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 090,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Але, в зв`язку з тим, що законом не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, то кредитодавець на свій розсуд, просить стягнути частину суми заборгованості за кредитом, а саме 116 728,36 грн., яка складається з: 5 971,84 грн. - заборгованість за кредитом; 110 756,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 20.10.2010 по 30.05.2018 (а.с. 5-7).

Позивачем представлений розрахунок заборгованості, який повністю суперечить довідці обслуговування кредитування (підписаний відповідачем) та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Так, в умовах кредитування було вказано, що базова відсоткова ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості та складає 2,5 %; за тратами здійснення з 01.09.2014 року - 2,9 %; за тратами здійснення з 01.04.2015 року - 3,6 %. Разом з тим, в розрахунку заборгованості відсоткова ставка вказана як 30 %, 34,80% та 43,20 %, що є безпідставним та необгрунованим.

Судом встановлено, що позивачем взагалі невірно розраховані відсотки, оскільки при однаковій поточній та простроченій заборгованості (починаючи з жовтня .2014 року), при однаковій кількості днів та відсотковій ставці, суми відсотків зовсім різні. Нараховані відсотки в сумі 161 532,47 грн. є завищеними та не відповідають сумі боргу, яка складає 5 971,84 гривень.

Відповідно до змісту позовної заяви та заяви-анкети на приєднання до умов кредитування кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Отримана Відповідачем кредитна карта мала строк дії до жовтня місяця 2014 року, а тому кінцевим терміном повернення кредиту був саме жовтень 2014 року. Нарахування відсотків після жовтня 2014 року у розмірах, що передбачені кредитним договором є порушенням вимог цивільного законодавства.

Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона до останнього календарного дня такого місяця, тобто до 30.10.2014 Строк погашення заборгованості за кредитом визначено щомісячними платежами (7% від заборгованості, але не менше 50 грн.), а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Останній платіж позивачем здійснено в серпні 2014 року.

Враховуючи викладене, 30.10.2014 (граничний строк дії картки), відповідно до ст. 261 ЦК України почався перебіг строку позовної давності для пред`явлення вимог банку до відповідача про повернення кредитних коштів та обчислення встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку для звернення до суду.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14). В силу приписів якої, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що враховуючи вищевказані положення, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності то основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової ни (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно положення п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 липня 2017року у справі № 6-509цс17.

Крім того 5 липня 2017 року Верховний Суд України зробив правовий висновок у справі № 6-311 цс 16 про те, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, з огляду на вищевикладен, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності та позивач не зазначив причини пропущення строку позовної давності.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 20.10.2010 сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме три роки з моменту здійсненого відповідачем останнього платежу, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Дана позиція суду ґрунтується також на висновках ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСРЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 261, 264, 266-267, 514, 526, 1054 ЦК України, статтями 3,10, 76-81, 258-263 ЦПК України, Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-311 цс 16 від 05.07.2017,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Ковалевська