Провадження 2/521/1236/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Манюка Д.В.,

розглянувши у спрощеному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, уточнивши який просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, строком на один рік з моменту набрання рішення законної сили, неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 до Держави Ізраїль, Турецької Республіки, Республіки Болгарії, Республіки Хорватії, Австрійської Республіки, Королівства Бельгії, Угорщини, Федеративної республіки Німеччини, Грецької республіки, королівства Данії, королівства Іспанії, Італійської республіки, Латвійської республіки, Литовської республіки, Люксембургу, республіки Мальта, королівства Нідерланди (Голландії), республіки Польща, республіки Португалії, Словацької республіки, республіки Словенія, Французької республіки, Чеської республіки, Швейцарської конфедерації, королівства Швеції, Естонської республіки, Чорногорії, Російської Федерації, республіки Кіпр, Республіки Македонії, Республіки Молдова у супроводі матері ОСОБА_1. Позов обгрунтований наступними обставинами. 06 липня 2007 року між сторонами у Другому відділі РАЦС Малиновського РУЮ в м. Одесі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року із відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку платника аліментів. Позивач зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З метою оздоровлення та гармонійного розвитку дитини, позивач має намір виїжджати з нею за кордон. Однак, відповідач безпідставно не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, чим перешкоджає її гармонійному розвитку.

Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

03 січня 2018 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву. В обгрунтування заперечень проти позову представником відповідача зазначено, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватися лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Вказав, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами виникли внаслідок надання дозволу на виїзд дитини за межі України та регулюються Главою 13 Розділу ІІІ СК України, та Главою 22 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Встановлено, що у шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, актовий запис № 811. Дитина проживає разом із позивачкою.

Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року із відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку платника аліментів.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування, або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька.

Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом ставить питання про на дання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до 31 країни без зазначення конкретного строку та періоду такого виїзду, без визначення його початку та закінчення, що не узгоджується з вищевказаними нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України до пред'явлення даного позову до суду, а також звернення позивача до відповідача з даного приводу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки в разі задоволення позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька терміном в один рік, позбавило і обмежило б відповідача як батька дитини, не позбавленого батьківських прав, у його законних правах та обов'язків щодо дитини, тобто, вказане суперечило б вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України. Крім того багаторазові виїзди дитини за кордон на підставі одного судового рішення, а також без зазначення держави прямування (місце виїзду) суперечить діючому законодавству, яке регулює відносини в даній сфері та питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення із зазначенням конкретної держави прямування (місце виїзду) з підтвердженням належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 267, 268, ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150, 154, 155, 157, 180 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.01.2019 року.

Суддя: Ю.В. Тополева