Справа № 182/7796/18
Провадження № 2/0182/202/2019
13.03.2019 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рибакової В.В.
при секретарі Затуливітер Н.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач 16.10.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.4-6), посилаючись на наступні обставини.
Згідно договору № б/н від 07.05.2009 року ОСОБА_3 (позичальник) отримав кредит у розмірі 7500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
29.11.2013 року позичальник ОСОБА_3 помер, за життя зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. Заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором станом на день смерті позичальника складається з заборгованості за тілом кредиту та становить 6578 грн. 88 коп.
Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач - ОСОБА_2.
Позивачем 15.06.2014 року до нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 21.07.2014 року позивачем було отримано відповідь нотаріальної контори, згідно якої спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа заведена на підставі претензії банку.
Відповідач, на думку позивача, вважається таким, що прийняв спадщину до складу якої входять у тому числі і кредитні зобовязання померлого позичальника.
03.06.2018 року до відповідача було направлено лист-претензію, згідно якої позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
Враховуючи те, що боржник за кредитним договором помер, а спадкоємцем останнього є відповідач - ОСОБА_2, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6578 грн. 88 коп. за спірним кредитним договором.
Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження у справі за даним позовом; почато підготовче провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с.52,53).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2019 року закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті на 13.03.2019 року о 08:30 год. (а.с.73).
Позивачем разом з позовною заявою до суду було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с.3), в якому зазначено, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, клопотання та заяви з боку позивача відсутні. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем реєстрації (а.с.51). До суду повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.74). Судова повістка вручена відповідно до п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Від відповідача відзив не надійшов.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 07.05.2009 року ОСОБА_3 підписав Заяву № б/н у Закритому акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач. Позичальником ОСОБА_3 отримано кредитну картку (а.с.12,13-20).
Як вбачається з Заяви №б/н від 07.05.2009 року (а.с.12-на звороті), ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що дана Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у Заяві. ОСОБА_3 ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банка, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Визнання угоди є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів.
У порушення умов договору ОСОБА_3 зобовязання належним чином не виконав.
29.11.2013 року ОСОБА_3 помер (а.с.22-на звороті).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.7-11), заборгованість ОСОБА_3 за спірним договором станом на 10.01.2018 року визначена позивачем в розмірі 6578 грн. 88 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту і складає 6578 грн. 88 коп.
Позивач 15.06.2014 року направив претензію кредитора до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с.23-24,47), в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_3, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.
За територіальністю вказана претензія була надана до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с.49).
Згідно відповіді Другої Нікопольської державної нотаріальної контори на претензію (а.с.48), відомості про коло спадкоємців ОСОБА_3, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість у нотаріуса відсутні.
Позивачем було направлено лист-претензія відповідачу ОСОБА_2 за місцем реєстрації (а.с.21,28), яка залишена без реагування.
З копії спадкової справи №293/2014, заведеної після смерті 29.11.2013 року ОСОБА_3, який на момент смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що надійшла на запит суду (а.с.57,58-70), вбачається наступне. 16.07.2014 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.65). Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 37895302 від 16.07.2014 року (а.с.69), Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 54623176 від 26.12.2018 року (а.с.58), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37895400 від 16.07.2014 року (а.с.69-на звороті), згідно яких 16.07.2014 року заведено спадкову справу, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54623189 від 26.12.2018 року (а.с.59), щодо ОСОБА_3 інформація відсутня. Згідно відповіді Другої Нікопольської державної нотаріальної контори на претензію від 19.05.2014 року (а.с.70), після смерті ОСОБА_3 відкрита спадкова справа №293/2014, відомості про коло спадкоємців ОСОБА_3, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса відсутні; у разі звернення спадкоємців до їх відома буде доведено зміст вимог банку.
З копії Заяви №б/н від 07.05.2009 року вбачається, що на момент її підписання ОСОБА_3 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12). Відповідач, згідно адресної довідки, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.51). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, від 13.03.2019 року № 159267896: на підставі свідоцтва про право власності САВ №123496 від 16.04.2007 року, виданого комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради зареєстровано 1/3 частку квартири за ОСОБА_5, 1/3 частку квартири за ОСОБА_2, 1/3 частку квартири за ОСОБА_3, форма власності: приватна спільна часткова (а.с.75-77).
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.ст. 1218, 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені в статті 1219 ЦК України.
У ст.1219 ЦК України закріплено, що не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: 5) права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконано іншою особою.
У абз. 2 п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зазначено наступне. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Згідно ч.2.ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ч.1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч.ч.3,4 ст. 1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Проте позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3
Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 та за життя ОСОБА_3 були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспортах ОСОБА_3 та відповідача.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Крім того, реєстрація відповідача та позичальника за адресою: АДРЕСА_2, не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом з ОСОБА_3 та є особою, яка відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц.
Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач на час відкриття спадщини проживав разом з позичальником, що відповідач є спадкоємцем померлого, щодо прийняття спадщини відповідачем. У клопотанні (а.с.3) представник позивача послався на те, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що на час відкриття спадщини відповідач ОСОБА_2 проживала разом з позичальником, що вона є спадкоємцем померлого ОСОБА_3, позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.
Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,259,263-265,268, 280-282,284,354 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: ОСОБА_6