Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 146/1758/16-ц

провадження № 61-32485св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Липівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, -ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Якименко М. М., Іващука В. А., Марчук В. С., від 29 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що після смерті її свекрухи ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, залишилось майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1. Позивач вказує, що за життя свекруха склала заповіт на її ім'я, в якому заповіла їй вказаний будинок. Оформити належним чином спадок позивач не може, оскільки за життя свекруха, прийнявши даний будинок у спадок від свого чоловіка, не оформила його на своє ім'я. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на будинок на ім'я спадкодавця.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області, у складі судді Пилипчука О. В., від 07 лютого 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті її свекрухи ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 (житловий будинок «А», матеріал стін-д/шлаковані, веранда «а», сарай-літня кухня «Б», комора «В», літня кухня «Г», погріб «Г1», огорожа 1-2, вхід у підвал «г»).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 набула права та обов'язки спадкоємця. Спадщина після смерті її свекрухи, що складається із домоволодіння, належить заявнику. Неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на спадкове майно.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_5, яка є дочкою померлої і яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не вирішив питання про коло осіб, які повинні приймати участь у цій справі. У матеріалах справи знаходиться копія спадкової справи, з якої вбачається, що крім заявника є інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6, зокрема дочка спадкодавця ОСОБА_5 На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув та не надав правової оцінки цій обставині. Разом з цим, місцевий суд не з'ясував, чи є належним відповідачем у справі Липівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що сільська рада порушила, не визнала чи оспорила права позивача, як спадкоємця у розумінні статті 3 ЦПК України, 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Приймаючи до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_5 суд не перевірив її на відповідність положенням статей 294, 295 ЦПК України, 2004 року. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд порушив право заявника на участь у судовому засіданні, безпідставно відхилив доводи її представника про неможливість приймати участь у справі у зв'язку із перебуванням у іншому судовому процесі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт на ім'я ОСОБА_4 та заповіла останній житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 05 серпня 1987 року, вищевказаний будинок належав ОСОБА_7 (чоловік спадкодавця).

За життя ОСОБА_6 право на вказаний будинок, після смерті свого чоловіка, не оформила.

Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради № 29 від 16 січня 2017 року житловий будинок, який зареєстровано за померлим ОСОБА_7, розміщений по АДРЕСА_1 (до перереєстрації - АДРЕСА_3).

ОСОБА_4, як спадкоємець після смерті ОСОБА_6 за заповітом, зверталась до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця.

Також місцевим судом було встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, заведена за заявами ОСОБА_5, ОСОБА_8, які претендують на земельну ділянку, розташовану на території Липівської сільської ради, та ОСОБА_4, яка претендує на майно, згідно заповіту, посвідченого Липівською сільською радою від 10 серпня 2007 року за № 86 .

Під час апеляційного провадження було встановлено, що ОСОБА_5 є дочкою померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 На день смерті своєї матері вона досягла віку 77 років, при цьому надала документи на підтвердження того, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Як вбачається зі змісту статей 33, 36, 119 ЦПК України, 2004 року, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що Липівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області порушила, не визнала чи оспорила її права, як спадкоємця, а також приймаючи до уваги наявність інших спадкоємців, яких не було залучено до участі у справі в якості відповідачів, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, що не позбавляє останню права звернутись із відповідними вимогами до належних відповідачів.

Доводи заявника про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 було прийнято до провадження апеляційного суду без врахування положень статей 294, 295 ЦПК України, 2004 року, є безпідставними.

За правилами частини першої статті 292 ЦПК України, 2004 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_5 не була стороною у справі, про наявність рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року дізналась 18 травня 2017 року, а із апеляційною скаргою на це судове рішення звернулась 25 травня 207 року (зареєстрована 26 травня 2017 року), тобто у межах десятиденного строку з дня отримання копії судового рішення.

За таких обставин, підстав вважати, що ОСОБА_5 пропустила строк на апеляційне оскарження судового рішення у апеляційного суду не було. Встановивши, що подана апеляційна скарга відповідає положенням статті 295 ЦПК України, 2004 року, суд апеляційної інстанції правомірно відкрив апеляційне провадження у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що справу до судового розгляду у суді апеляційної інстанції було призначено на 04 липня 2017 року.

03 липня 2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_9 було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що представник не був ознайомлений із матеріалами справи.

04 липня 2017 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання. Розгляд справи було відкладено на 07 липня 2017 року, а у подальшому на 29 серпня 2017 року на 14 год. 30 хв.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи (а.с. 81-85), однак 28 серпня 2017 року судове засідання було проведено за відсутності учасників судового процесу.

Разом з цим, 28 серпня 2017 року о 14 год. 25 хв. представником ОСОБА_4 - ОСОБА_9 (електронною поштою) було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість приймати участи у справі у зв'язку із перебуванням у іншому судовому процесі.

Відповідно до правил частини другої статті 305 ЦПК України, 2004 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 особисто не виявила бажання бути присутньою під час апеляційного перегляду рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та приймаючи до уваги неналежно та невчасно подане клопотання представника ОСОБА_10 - ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов вірного висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Таким чином, доводи заявника про те, що апеляційний суд порушив її право на участь у судовому засіданні, є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта