Провадження № 2/219/2946/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Літовченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просить визнати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 Бахмут АДРЕСА_2 , з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2006 року та свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1993 року.

У квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , який є її правнуком, однак з 03 червня 2014 року у спірному житловому приміщенні не проживає, оскільки виїхав до Російської Федерації.

Таким чином, враховуючи, що відповідач більше року не проживає у належній ОСОБА_1 квартирі, остання просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації ОСОБА_3 негативно впливає на її матеріальний стан та порушує права як власника.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, а також надала копії документів, які свідчать про проживання та навчання її сина ОСОБА_3 на території Російської Федерації.

Представник третьої особи Літовченко К.В. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має реєстрацію місця проживання в іншому приміщенні поза межами України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2006 року та свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1993 року є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10-11).

Тож спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як вбачається з довідки № 1685 від 21 вересня 2018 року, в спірному житловому приміщенні, окрім позивача, зареєстровані її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та правнук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Відповідно до акту про не проживання від 19 квітня 2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 року не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Як видно з наданих відповідачем копій документів, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі, яка належить ОСОБА_3 , що видно з копії свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання № 2955 від 18 червня 2019 року, виданого УМВС Росії по м. Волзькому, а також навчається у муніципальному загальноосвітньому закладі «Кадетська школа імені Героя Російської Федерації С.А. Солнечникова м. Волзького Волгоградської області» у 2-Б класі, про що свідчить копія довідки № 409 від 25 грудня 2019 року.

За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності ОСОБА_3 в спірному житловому приміщення без поважних причин понад один рік та за наявності реєстрації неповнолітньої дитини в іншому приміщенні, суд вважає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 .

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик