МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 478/1412/17 Категорія 33
Провадження № 22-ц/812/665/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Сябренко І.П. в приміщенні суду об 11 год. 41 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача Казанківського ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області матеріальну шкоду, спричинену незаконним вилученням 10 патронів вартістю 30 грн. за один на загальну суму 300 грн., штик-ножа, вартістю 4500 грн., а також 3000 грн. - витрати, пов'язані із наданням юридичної допомоги та 5000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017р. первісний відповідач - Казанківський ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області замінено на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну казначейську службу України ( а. с. 54 т.1)

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі просив винести окрему ухвалу відносно судді Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В. за допущені нею грубі порушення суддівської етики.

Згідно ст. 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції (ч.8). При цьому суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (ч.10). Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч.11).

За змістом даної норми права окрема ухвала є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановленому ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційні суди постановляють окремі ухвали та направляють їх відповідним особам і органам для вжиття ними необхідних заходів у порядку, встановленому ЦПК України, як щодо виявлених при розгляді справи причин та умов, що сприяли порушенню закону, так і щодо порушення норм права та помилок, зокрема тяганини, інших недоліків під час розгляду справи, допущених судом першої інстанції, що не фіксуються в судовому рішенні апеляційного суду.

Під суддівською етикою треба розуміти певну систему базових принципів регламентації поведінки суддів у судовому засіданні, в суді та позасудової поведінки, які побудовані з урахуванням особливостей професійної діяльності судді та створені для підтримки суддівських стандартів, діють об'єктивно і незалежно з метою збільшення значущості існуючих правових норм та правил поведінки для суддів.

Систематичне порушення правил суддівської етики- це неодноразове порушення правил поведінки суддею, пов'язане з умисними діями або нехтуванням встановленими правилами, внаслідок якого може бути втрачена довіра до суду, як до органу, створеного для захисту прав і свобод громадян у демократичному суспільстві.

Одноразове грубе порушення правил суддівської етики- це настільки серйозне порушення правил поведінки суддею, яке, навіть вчинене одноразово, на думку розсудливого громадянина може призвести до втрати довіри до суду як органу, створеного для захисту прав і свобод громадян у демократичному суспільстві .

В той же час, згідно ст.5 Кодексу суддівської етики, незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід'ємною складовою справедливого суду. Поняття незалежності охоплює можливість суддів приймати самостійні рішення, виходячи із конкретної ситуації, керуючись вимогами закону та власною правосвідомістю і сумлінням, без вказівок та наказів. Тобто незалежність суддів є тією необхідною складовою, завдяки повноцінному функціонуванню якої в України стає можливою дія принципу верховенства права, як це передбачено статтею 8 Конституції України.

Однією із складових принципу верховенства права є право на справедливий судовий розгляд. Право на справедливий суд - це право особи, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Відповідно до ст. 8 Кодексу суддівської етики суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законодавством, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Лінію поведінки судді в судовому засіданні мають визначати такі принципи здійснення правосуддя, як відкритість, гласність розгляду справи, змагальність і рівноправність сторін, диспозитивність, безпосередність, безперервність, законність, незалежність. Проте варто пам'ятати, що не менш важливими є аспекти поведінки судді, які нібито перебувають за рамками закону, але випливають з етичних стандартів поведінки суддів, - такі, як взаємовідносини з учасниками засідання, морально-етична атмосфера судового розгляду, загальна культура судового процесу.

Позивач в апеляційній скарзі посилається, як на підставу для винесення окремої ухвали, на корумпованість судді Іщенко Х.В., яка не здала кваліфікаційне оцінювання та навмисне вчинили кримінальне правопорушення шляхом винесення 18 вересня 2017р. неправосудної на думку позивача ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, яка була скасована апеляційним судом Миколаївської області. Після чого суддя за ствердженням позивача, навмисно не виконувала ніяких процесуальних дій, призначала справу до розгляду у дні, коли у представника позивача були призначені справи в інших судах, а потім з надуманих підстав 25 червня 2018р. винесла ухвалу про залишення позову без розгляду, яка також була скасована апеляційним судом Миколаївської області.

Проте, ніяких доказів на підтвердження корумпованості судді Іщенко Х.В., позивачем суду надано не було. За таких обставин, дане ствердження позивача фактично є його припущенням, не підкріпленим належними та допустимими доказами у справі.

Під головуванням судді Іщенко Х.В. під час розгляду справи дійсно виносилася ухвала від 18 вересня 2017р. про відмову у відкритті провадження у справі ( а. с. 19-20 т.1), з посиланням на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачений інший порядок визначення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.10.2017р. дана ухвала суду була скасована. При цьому апеляційний суд погоджувався з тим, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положенням про застосування даного закону дійсно передбачено порядок вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Проте, законодавством передбачено право позивача і в порядку цивільного законодавства за певних умов звертатися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Тому колегія суддів не погодилася з висновком судді про те, що позовна заява в цілому не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Після цього суддею було відкрито провадження у справі. Справа неодноразово призначалася до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017р. первісний відповідач - Казанківський ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області замінено на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну казначейську службу України ( а. с. 54 т.1).

Розгляд справи відкладався як за клопотанням представника ГУНП в Миколаївській області ( а. с. 63, 68, 134 т.1), так і за заявами представника позивача ( а. с. 75, 151 т.1).

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2018р. позов було залишено без розгляду через повторну неявку позивача та його представника до судового засідання.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 02.08.2018р. дана ухвала суду була скасована, оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що неявка представника позивач в судове засідання 25 червня 2018р. була викликана поважною причиною.

Після цього справа знову неодноразово призначалася до розгляду, однак відкладалася через неявку учасників процесу, які направляли суду клопотання про відкладення розгляду справи та про не призначення розгляду справи на конкретні дати, в тому числі і представник позивача.

Отже, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що судом вчинялись відповідні визначені процесуальним законодавством дії для розгляду справи, а тому ствердження позивача, що суддя навмисно не виконувала ніяких процесуальних дій, не підтверджені матеріалами справи. Зазначені дії судді не свідчать про те, що судом було допущено безпідставної тяганини у справі.

Посилання позивача на те, що суддя призначала справу до розгляду у дні, коли у представника позивача були призначені справи в інших судах, не в повній мірі відповідає обставинам справи, так як справи призначалися і на інші дати. При цьому слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Не зважаючи на це, позивач особисто не з'являвся до судового засідання, а його представник неодноразово, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, просив не призначати справу до розгляду на значну кількість конкретних дат (а.с.75,194,213 т.1), не враховуючи інтереси інших учасників процесу та завантаженість суду.

Під час винесення ухвал від 25 червня 2018р. та від 18 вересня 2017р., постановлених під головуванням судді Іщенко Х.В., суд діяв в межах наданих йому законом повноважень, в тексті ухвал виклав обґрунтування своїх висновків з посиланням на конкретні обставини справи та вимоги закону. Те, що дані ухвали в подальшому були скасовані, не є обов'язковою підставою для винесення окремої ухвали, оскільки згідно ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Отже, неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, встановлені рішенням суду вищого рівня під час перегляду конкретного рішення суду нижчого рівня, та скасування його з цих підстав, не є обов'язковою підставою для винесення окремої ухвали, якщо судом вищого рівня не було встановлено грубого порушення норм матеріального чи процесуального права, допущеного судом нижчого рівня. Таких грубих порушень норм матеріального чи процесуального права під час перегляду ухвал в апеляційному порядку встановлено не було і позивачем не ставилося питання про винесення окремої ухвали за результатами перегляду даних ухвал в апеляційному порядку.

В подальшому суддею Іщенко Х.В. було заявлено самовідвід. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2018р. була задоволена заява про самовідвід судді Іщенко Х.В., а справа була передана для повторного розподілу між суддями. Отже, остаточного рішення у даній справі суддею Іщенко Х.В. не ухвалювалося.

Право судді заявити самовідвід передбачено ст. 36-39 ЦПК України. Крім того, згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Положення зазначеної статті випливають з принципу об'єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об'єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Не останню роль у вирішенні питань відводів (самовідводів) відіграють положення Закону України «Про запобігання корупції», в якому наведені поняття близьких осіб, приватного інтересу, потенційного конфлікту інтересів, тощо (стаття 1).

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості не має, бо тут головним є публічний інтерес.

Як убачається з тексту заяви про самовідвід судді та ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2018р., підставою самовідводу стало те, що суддя Іщенко Х.В. була слідчим суддею, яка винесла ухвалу від 20.01.2017р. про проведення обшуку у домоволодінні позивача, на підставі якої позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у даній справі, як з підстав правомірності отримання дозволу на обшук у конкретному домоволодінні, так і подальших дій щодо проведення його. Тому з метою уникнення звинувачень в упередженості, а також уникнення сумнівів у сторін в об'єктивності прийнятого рішення, суддею і був заявлений самовідвід.

Зважаючи на викладене, дії судді щодо заявлення самовідводу відповідають положенням ст. 36-39 ЦПК України та ст. 15 Кодексу суддівської етики і направлені на упередження потенційного конфлікту інтересів.

Проаналізувавши зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення клопотання позивача про винесення окремої ухвали стосовно судді Іщенко Х.В. відсутні.

Керуючись ст. 368, 385, 262 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали складено 08 квітня 2019 року