Головуючий в 1 інстанції: Михальченко А. О.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 234/13010/18 за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2018 року (суддя Михальченко А. О.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Актив Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №419.1.08/Д(С)-101 за умовами якого банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 750 000, 00 грн., строком погашення не пізніше 02 червня 2028 року включно зі сплатою 13,8 % річних. 24 жовтня 2008 року між Державної іпотечною установою та банком був укладений договір про відступлення права вимоги №2148/08, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання перед позивачем і порушив умови договору, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь Держаної іпотечної установи стягнута заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 448 095 ,27 грн., яка складається з: суми боргу у розмірі 421 558,100 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 24 631,71 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1905,46 грн. В результаті подальшого порушення умов Договору про іпотечний кредит за період з 10 травня 2017 року по 15 травня 2018 року утворилась заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 58 971,93 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість зі сплати відсотків за Договором про іпотечний кредит за період з 10 травня 2017 року по 15 травня 2018 року у розмірі 58 971,93 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Державної іпотечної установи задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним та неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. Судом до спірних правовідносин невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення. Суд першої інстанції не дослідив наявні докази, не врахував умови Договору про іпотечний кредит та вимоги законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті, привівши лише аналогію з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Комерційний Банк «Актив-банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № 419.1.08/Д(С)-101. за умовами якого банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 750 000,00 грн., строком погашення не пізніше 02 червня 2028 року включно зі сплатою 13,8 % річних.

Відповідно до п. 2.4 Договору про іпотечний кредит Відповідач зобов'язувався щомісячно до 03 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 3125 грн. та сплачувати відсотки нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит ОСОБА_2 в сумі 750000 грн. строком погашення до 02.06.2028 року. Але ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином.

24 жовтня 2008 року між ВАТ «КБ» Актив Банк та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 2148/08.

Відповідно до п. 1.1 договору відступлення права вимоги № 2148/08 ВАТ «КБ» Актив Банк передало, а Державна іпотечна установа прийняла усі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком і ОСОБА_2

У зв'язку з невиконанням умов договору рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 листопада 2017 року по справі № 234/13791/17 з ОСОБА_2 на користь Держаної іпотечної установи (ідентифікаційний код: 33304730) стягнута заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 448095 ,27 грн. (чотириста сорок вісім тисяч дев'яносто п'ять грн.. 27 коп.), яка складається з: суми боргу у розмірі 421 558,100 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 24 631,71 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1905,46 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 5.2.4. передбачено, що у випадку не виконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором або за Іпотечним договором, кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором.

Згідно з пунктом 6.3 при достроковому погашенні Позичальником (добровільно або на вимогу Кредитора відповідно по п. 5.2.4 цього Договору) у межах строку передбаченого п. 4.1 цього договору, Позичальник зобов'язується сплатити Кредитору комісійну винагороду, згідно п.4.1 цього Договору.

Пунктом 8.3 передбачено, що будь-які повідомлення, які направляються Сторонами одна одній в рамках цього Договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору.

Відповідно до 6.4 виконання Позичальником вимоги Кредитора щодо дострокового повернення суми Кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4 цього Договору повинно бути здійснено Позичальником протягом 30 (тридцяти) днів календарних днів з дати на надіслання Кредитором відповідної вимоги.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й Краматорський міській суд, який 07.11.2017 року задовольнив позовні вимоги Державної іпотечної установи

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Колегія суддів вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВП СВ від 07.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Апеляційного суду. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О.Дундар

О.І.Корчиста