Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 368/2191/15-ц

провадження № 61-33669св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк «Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі судді Кашперської Т. Ц., від 11 квітня 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк «Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» мотивована тим, що 26 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 223343223 про надання кредиту у розмірі 40 000, 00 доларів США на придбання житлового будинку, строком на 240 місяців по 26 лютого 2028 року. За умовами укладеного кредитного договору позичальник була зобов'язана щомісячно здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13 % річних. 26 лютого 2008 року на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 27342/7380/322904, згідно умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по боргових зобов'язаннях позичальника. ОСОБА_3 з листопада 2015 року не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірі та строки встановлені договором.

Посилаючись на викладені обставини, банк просив суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку кредитну заборгованість, яка на 19 листопада 2015 року становила 40 049, 87 доларів США, що у еквіваленті по курсу НБУ складало 957 735, 97 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області, у складі судді Іванюти Т. Є., від 03 лютого 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль». Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» заборгованість за кредитним договором № 223343223 від 26 лютого 2008 року станом на 19 листопада 2015 року у сумі 40 049, 87 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 957 735, 97 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 35 146, 74 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 840 484, 55 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 763, 01 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 18 246, 30 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 4 903, 13 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 117 251, 42 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 4 602, 70 долари США, що у еквіваленті по курсу НБУ складає 110 067, 06 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

У лютому 2016 року ОСОБА_3 оскаржила рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення місцевого суду залишено без руху із наданням строку, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків - надання доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав невиконання вимог ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2016 року щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2016 року ОСОБА_3 оскаржила рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду у касаційному порядку.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 328 ЦПК України, 2004 року.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 повторно подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просила скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України, 2004 року, а у частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції - відкрито касаційне провадження.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання заявника про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, не врахував її майновий стан (сума її доходів за шість місяців на момент звернення до апеляційного суду складала 22 540, 22 грн) та залишив поза увагою те, що судовий збір у розмірі 15 802, 64 грн є непомірним для неї.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною другою статті 297 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу щодо постановлення суддею ухвали, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється позивач і надається йому строк для усунення недоліків.

Згідно частини першої статті 121 ЦПК України, 2004 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

10 лютого 2016 року ОСОБА_3 подала апеляційну скарга на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року, в якій просила звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у зв'язку із скрутним матеріальним становищем.

Апеляційним судом встановлено, що подана ОСОБА_3 апеляційна скарга на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року не була оплачена судовим збором і враховуючи, що позивачем за подання позовної заяви було сплачено 14 366, 04 грн, заявник повинна сплатити 15 802, 64 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого суду (110 % від ставки, що підлягала сплаті при подачі позову). Апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи заявника про неможливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду є необґрунтованими, а тому відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору.

08 квітня 2016 року на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2016 року ОСОБА_3 направила до апеляційного суду додаткові докази, які, на її думку, підтверджують обставини, за яких апеляційний суд мав звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційний суд Київської області в ухвалі від 11 квітня 2016 року вказав про те, що клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору вже оцінювалося апеляційним судом і у його задоволенні було відмовлено, а повторно клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_3 не заявляла, тому підстави оцінювати додаткові докази про підтвердження майнового стану відповідача у апеляційного суду відсутні, за таких обставин апеляційну скаргу повернуто заявнику.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Необхідність сплати судових витрат не визнається обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі"), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим суд повинен вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено розмір судового збору - 110 відсотків ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Врахувавши, що позивачем за подання позовної заяви було сплачено 14 366, 04 грн, апеляційний суд вірно вказав, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення складає 15 802, 64 грн.

Звільнення, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору є правом суду, не його обов'язком, а сторона повинна довести суду таку необхідність та наявність для того підстав.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» (у редакцій чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити його від сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи, закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору чи зменшення розміру судового збору.

Заявником до апеляційної скарги було додано докази на підтвердження того, що сума її доходів за шість місяців (на момент звернення до апеляційного суду) складала 22 540, 22 грн. У подальшому заявник повідомила суд, що розмір її заробітної плати за 2015 рік становить 41 037, 23 грн, вона має двох дітей.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про те, що заявник працевлаштована, має постійний дохід, а надані нею докази не вказують на неможливість сплати судового збору у розмірі 15 802, 64 грн, який становить 37,5 % її річного доходу, не можуть бути визнані достатньо аргументованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд апеляційної інстанції, за вищевикладених обставин, повинен був розглянути питання щодо можливості відстрочення або розстрочення сплату судового збору чи зменшення його розміру, надавши оцінку письмовим доказам, поданим заявником на підтвердження неможливості сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Частинами третьою і четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 402, 406, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року скасувати.

Справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк