Справа № 331/2876/17
Провадження № 2 /331/176/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Хащук В.Д.

представника позивача- відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача -позивача- Шкабуро О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання квартири об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1 / 2 частину квартири ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26 квітня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру № 175 в будинку № 44, розташованому по вул. Шкільна (колишня назва вул. ОСОБА_6) у м. Запоріжжі, після смерті померлого 07.03.2016 року ОСОБА_7.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона є рідною сестрою померлого 07.03.2016 року ОСОБА_7, який був зареєстрований та проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня назва вул. ОСОБА_6) б. 44 кв. 175. При житті ОСОБА_7 склав заповіт на її користь. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 21.02.2015 року за № 171.

07.03.2016 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина, у вигляді нерухомого майна квартира № 175 в б. 44 по вул. Шкільна (колишня назва вул. ОСОБА_6) у м. Запоріжжі.

Позивачка в установлений законом термін, а саме 21.03.2016 року, звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою щодо прийняття спадщини за заповітом після померлого брата ОСОБА_7. Проте оформити та прийняти спадщину не мала можливості у звязку з тим, що приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, видавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.11.2016 року № 293/02-14, зазначивши, що видати свідоцтво про право на спадщину не вбачається можливим, оскільки з наданих нотаріусу документів, та довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2016 року № 73622521 та інформацією від ТОВ ЗМБТІ (лист від 22.11.2016 року № 13267) квартира, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Шкільна (колишня назва вул. ОСОБА_6), б. 44 кв. 175 була придбана покійним братом позивача ОСОБА_7 за договором купівлі продажу,посвідченого ОСОБА_9 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 24.04.2008 року за № 2826 під час перебування її брата у шлюбі з ОСОБА_3.

На підставі відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області № 2359/02-07-04-37 від 20.09.2016 року та копії актового запису про шлюб № 70 від 26.01.1991 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також на підставі відповіді Олександрівського районного суду у м. Запоріжжі, відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області вих. № 2220/17/17.1/02-01-04-37 від 28.09.2016 року, та з актового запису про розірвання шлюбу № 119 від 17.06.2010 року між гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_3, нотаріус здійснив аналіз вище перелічених документів, та прийшов до висновку щодо відмови у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, оскільки нерухоме майно, яке належало померлому за життя було придбано ним під час шлюбу з відповідачкою по справі, внаслідок чого це майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року по справі відкрите провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року скасоване заочне рішення суду у цій справі від 28 вересня 2017 року та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження .

17 вересня 2018 року представник відповідача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволені позову відмовити та зазначив, що 26 січня 1991 року було зареєстровано шлюб між відповідачем та ОСОБА_7, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 70 від 26 січня 1991 року. 24 квітня 2008 року ОСОБА_7 купив та прийняв у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до пункту 5 вказаного договору купівлі продажу, дружина покупця ОСОБА_3 (відповідач) надала згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах, визначених цим договором. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 29 квітня 2008 року Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. 25 січня 2010 року шлюб між відповідачем та ОСОБА_7 було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Рішенням суду встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з квітня 2009 року, та що питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю на даний час не виникає. 07 березня 2016 року помер ОСОБА_7. 21 березня 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернулась до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (третьої особи) з заявою про прийняття спадщини. 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова обґрунтована тим, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, була придбана в період перебування ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі та є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_7 та відповідача. На підставі чого неможливо визначити частку померлого у спільній власності колишнього подружжя на квартиру та самостійно визначити склад спадкового майна. Вважає, що спірне житлове приміщення є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і розірвання шлюбу не тягне за собою припинення даного права.

17 вересня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 надав до суду зустрічну позовну заяву, у якій просить визнати спірну квартиру обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири .

Вказана зустрічна позовна заява яка обґрунтована тим, що 26 січня 1991 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7. 28 грудня 1993 року у подружжя народилась донька ОСОБА_12. 24 квітня 2008 року ОСОБА_7 придбав та прийняв у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до пункту 5 вказаного договору купівлі продажу, дружина покупця ОСОБА_3 надала згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах, визначених цим договором. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 29 квітня 2008 року Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. 25 січня 2010 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, яким встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з квітня 2009 року, та що питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю на даний час не виникло. 07 березня 2016 року ОСОБА_7 помер. За життя, 21 лютого 2015 року, ОСОБА_7 склав заповіт та призначив своїм спадкоємцем ОСОБА_2, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 і на теперішній час квартирою користується відповідач ОСОБА_2 21 березня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини. 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка обґрунтована тим, що спірна квартира була придбана в період перебування ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі та є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_7 та позивача. На підставі чого неможливо визначити частку померлого у спільній власності колишнього подружжя на квартиру та самостійно визначити склад спадкового майна. Також зазначив, що строк позовної давності обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору. Вважає, що спірне житлове приміщення є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і розірвання шлюбу не тягне за собою припинення даного права, а тому ОСОБА_3 як колишній дружині належить 1/2 частина спірної квартири, а інша 1/2 частина квартири є спадковим майном після смерті колишнього чоловіка.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1 / 2 частину квартири.Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1 / 2 частину квартири обєднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом .

03 жовтня 2018 року ОСОБА_2 надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначила, що вона є рідною сестрою померлого 07.03.2016 року ОСОБА_7, який був зареєстрований та проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 44 кв. 175. При житті ОСОБА_7 склав заповіт на її користь. Заповіт було посвідчено нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 21.02.2015. Шлюб з ОСОБА_3 було зареєстровано 26.01.1991 року. Від шлюбу є повнолітня донька ОСОБА_12. 24.04.2008 року ОСОБА_7 придбав за свої кошти та прийняв у власність спірну квартиру. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2009 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано. Останнім часом її брат дуже хворів. Однак, ні колишня дружина, ні його донька його не доглядали, жодного разу не провідували, тому за життя ОСОБА_7 склав заповіт на сестру - ОСОБА_2. Крім того, ні колишня дружина ні донька не були присутні на похоронах. 07.03.2016 року відкрилася спадщина після померлого ОСОБА_7. ОСОБА_2 в установлений законом термін, а саме 21.03.2016 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою щодо прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_7. Проте, приватним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, тому, що видати свідоцтво про право на спадщину не вбачається можливим, оскільки спірна квартира була придбана ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3. Вважає , що у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити оскільки, шлюб між сторонами був розірваний 14.08.2009 року. Сумісне проживання спадкодавця та відповідача припинено з квітня 2009 року. Питання про поділ майна набутого під час шлюбу за життя померлого, після розлучення ОСОБА_3 не порушувала, в квартирі не проживала, особистих речей там не мала, комунальні послуги сплачувалися ОСОБА_7, а після смерті його сестрою - ОСОБА_2. У встановлений шестимісячний термін щодо прийняття спадщини на частку в спільному майні ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталася. Також зазначила, що урахуванням строку, встановленого законом про поділ сумісно набутого майна, встановлюється строк у 3 роки, який сплинув у 2012 році.

У вступному слові представник позивача за первісним позовом/ відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, у зустрічному позові просив відмовити з підстав викладених у позові та відзиві.

Представник відповідача-позивача заперечував проти позовних вимог за первісним позовом, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові. .

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в наданому суду клопотанні просила справу розглядати у її відсутність.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, і та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, і починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею і свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається , що 26 січня 1991 року було зареєстровано шлюб між відповідачем та ОСОБА_7, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 70 від 26 січня 1991 року .

24 квітня 2008 року ОСОБА_7 купив та прийняв у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 24 квітня 2008 року .

Відповідно до пункту 5 вказаного договору купівлі продажу, дружина покупця ОСОБА_3 (відповідач) надала згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах, визначених цим договором.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 29 квітня 2008 року Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 квітня 2008 року .

25 січня 2010 року шлюб між відповідачем та ОСОБА_7 було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, що відповідно підтверджується копією рішення суду. Рішенням суду встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з квітня 2009 року, та що питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю на даний час не виникає.

07 березня 2016 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09 березня 2016 року .

За життя ОСОБА_7 склав заповіт на користь рідної сестри ОСОБА_2 . Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 21.02.2015 року за № 171.

21 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (третьої особи) з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви .

23 листопада 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується копією постанови .Постанова обґрунтована тим, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, була придбана в період перебування ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі та є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_7 та відповідача. На підставі чого неможливо визначити частку померлого у спільній власності колишнього подружжя на квартиру та самостійно визначити склад спадкового майна.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

В ході розгляду справи встановлено, що спірне спадкове майно було придбано в шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, померлого 07.03.2016 року, і їх частки відповідно складають по 1 / 2 частині квартири, а позивач за зустрічним позовом ОСОБА_13 , як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_7 , має право на успадкування лише 1 / 2 частини квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна (АДРЕСА_2), а не всієї квартири .

Доводи представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 щодо пропуску строків позовної давності є необґрунтованими виходячи з наступного.

Питання початку перебігу позовної давності визначені в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, за змістом зазначених норм чинного законодавства , вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд виходить не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

При розгляді вказаної справи встановлено, що після розірвання шлюбу в 2009 році та до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_7 , позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_14 була зареєстрована та на теперішній час зареєстрована у спірній квартирі , і про порушення свого права дізналася у серпні 2018 року, після ознайомлення із заочним рішенням суду по цій справі від 28 вересня 2017, а тому строк позовної давності нею не пропущено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 та для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_5.

Питання про судові витрати судом вирішено відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Запорізього міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання квартири об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1 / 2 частину квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1 /2 частину квартири № 175, що знаходиться в будинку № 44 по вул.Шкільна (колишня назва вул. ОСОБА_6) у м. Запоріжжі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлого 07.03.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір 748 гривень 41 копійку.

Визнати квартиру , що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна ( вул.ОСОБА_6) АДРЕСА_3 об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2) та ОСОБА_7, , померлого 07.03.2016 року.

Визнати за ОСОБА_3 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2) право власності на 1 /2 частину квартири № 175, що знаходиться в будинку № 44 по вул.Шкільна (колишня назва вул. ОСОБА_6) у м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір 1453 гривень 21 копійку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_15

15.01.2019