КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/2293/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/15601/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_5 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грегуля О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі за місцем реєстрації без поважних причин не проживають з осені 1993 року, оскільки вони проживають за іншою адресою. Вважає, що не реєструючись за новим місцем проживання вони порушують ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не з`ясовано з якого часу відповідачі відсутні в квартирі та поважність причин їх відсутності. Судом не враховано, що відсутність проживання відповідачів зафіксовано актами від 01.11.2000, від 03.01.2001 та від 30.07.2015. Суд не надав належної оцінки показам свідків та не врахував, що оскільки ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі, у 2000 році батьки сторін також мали намір визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням для чого і були складені акти про не проживання.

У відзивіна апеляційну скаргу представниквідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішення суду. Зазначає, що позивач свідомо вводить суд в оману та хоче позбавити рідного брата та племінницю єдиного житла, створюючи перешкоди у користуванні спірною квартирою та зловживаючи своїми цивільно-процесуальним правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.10.1985 виконкомом Подільського районної Ради народних депутатів м. Києва виданий ордер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 на заняття 3 кімнатної квартири, житлової площею 41,69 кв м № 202 в будинку АДРЕСА_2 . Спірна квартира була надана на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_9 (позивач).

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки ф. 3, виданої КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва 10.11.2015 у спірній квартирі зареєстровані позивач, її син ОСОБА_10 , донька ОСОБА_11 (неповнолітня), відповідачі та племінниця ОСОБА_12 (неповнолітня). Квартира неприватизована. Особовий рахунок значиться за померлим ОСОБА_7 .

У підтвердження своїх доводів про не проживання за місцем реєстрації відповідачів, позивач надала оригінали двох актів, які складені ЖЕД-307 від 26.01.2016 і ЖЕД-305 від 18.05.2016, а також три не завірені копії актів ЖЕК-1307 від 01.11.2000, ЖЕК-1307 від 03.01.2001, ЖЕД-307 від 30.07.2015, три копії актів ЖЕД-305: від 19.04.2017, від 08.09.2017 і від 16.01.2018.

Згідно з висновком від 20.11.2015, складеним Деснянським УП ГУ НП у місті Києві та висновком від 24.02.2016 відповідач ОСОБА_2 звертався до органів поліції з приводу чинення йому позивачем перешкод в користуванні спірною квартирою за місцем реєстрації та за результатами проведених поліцією перевірок, заявнику рекомендовано звернутись до суду, оскільки ситуація носить цивільно-правовий характер.

10.12.2015 відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення до спірної квартири, за яким ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.12.2015 відкрито провадження у справі № 754/17141/15-ц.

Після пред`явлення відповідачем вищезазначеного позову, позивач у даній справі подала позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

На запити суду від 29.02.2016 надійшли відповіді від УДППЗ «Укрпошта» про те, що відповідачам за період з 01.10.2015 по 26.02.2016 за місцем реєстрації на прізвище ОСОБА_2 реєстровані поштові відправлення не надходили і періодичні видання на 2016 рік не передплачені.

КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва надало відповідь, що відповідач ОСОБА_3 (на той час ОСОБА_2) за період з 01.11.2013 по теперішній час зверталась за місцем своєї реєстрації до лікаря акушера-гінеколога 10.07.2014, а також на запит суду надійшов лист НП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 10.06.2016 про те, що за місцем своєї реєстрації ОСОБА_2 звертався до лікарів у лютому 2000 року, у лютому 2001 року та червні 2001 року.

КК «Центр комунального сервісу» Деснянський районний сервісний центр по роботі зі споживачами» надало відповідь, що ОСОБА_2 , який зареєстрований у спірній квартирі звертався до ЖЕД -307 із заявами про неможливість проживання за адресою своєї реєстрації. До цієї відповіді додано три заяви відповідача від 18.09.2015, від 02.12.2015 і від 12.02.2016, в яких він повідомляв житлові органи про те, що йому чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою і його в цю квартиру не впускають.

Відповідно до завіреної копії акта від 18.02.2016, складеного комісією ЖЕД-307, позивач у присутності членів комісії відмовилась впускати відповідача з родиною до спірної квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з 2015 року позивач чинить відповідачам перешкоди у користуванні спірною квартирою, а відтак не проживання останніх у цій квартирі викликано поважною причиною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 47 Конституції кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що вибуття наймача або членів його сім`ї з житлового приміщення має бути добровільним та ці особи протягом встановленого законом часу не виявили бажання продовжити користування житловим приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За обставинами справи встановлено, що позивач чинить перешкоди відповідачам у користуванні спірною квартирою. Вказані обставини підтверджуються висновком від 20.11.2015, складеним Деснянським УП ГУ НП у місті Києві та висновком від 24.02.2016, згідно з якими ОСОБА_2 звертався до органів поліції з приводу чинення йому позивачем перешкод в користуванні спірною квартирою за місцем реєстрації.

ОСОБА_2 також звертався до ЖЕД -307 із заявами про неможливість проживання за адресою спірною квартири 18.09.2015, 02.12.2015 та 12.02.2016, в яких він повідомляв житлові органи про те, що йому чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою.

10.12.2015 відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення до спірної квартири.

За змістом же ст. 71 та 72 ЖК особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише, якщо вона не проживає у ньому більше шести місяців без поважних причин.

Чинення позивачкою відповідачам перешкод у користуванні спірною квартирою є поважною причиною неможливості проживання у цій квартирі, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку всім доказам, у тому числі і актам, наданим позивачкою та показанням свідків у сукупності з іншими доказами, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував показання свідків та акти про не проживання відповідачів за адресою спірної квартири колегія суддів вважає необґрунтованими. Акти та показання свідків є доказом не проживання відповідачів у спірній квартирі, проте вони не відображають причину такого не проживання.

Позивач вказувала, що відповідачі мають інше житлове приміщення для постійного проживання, проте будь - яких доказів на підтвердження таких доводів не надала, та не заявляла позов з підстав, вибуття відповідачів на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ще батьки сторін за життя мали намір подати позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою не впливають на висновки суду, оскільки такий позов не було подано та будь - які обставини, які б мали преюдиційне значення у даній справі не встановлювалися.

ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, проте за її заявою ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2016 позво залишено без розгляду.

Проте на наступний день, 17.02.2016 ОСОБА_1 знову звернулася до суду з даним позовом. Будь - яких пояснень з цього питання позивач у даній справі не надала.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють обґрунтування позовних вимог та не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.12.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик