ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3475/18 Номер провадження 22-ц/814/899/19Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 14:41:14 год. по 15:17:56 год., дата виготовлення повного тексту судового рішення 14 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди в розмірі 500 000 грн. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.07.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_4, який керував автобусом-маршрутним таксі «Рута 23 СПГ» і перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2

Винними діями ОСОБА_4 позивачу завдані тяжкі тілесні ушкодження, проте ні винна особа, ні відповідач, з яким останній перебував у трудових відносинах, у добровільному порядку не вжили жодних заходів для відшкодування заподіяної шкоди.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 120 000 гривень, витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 8 000 гривень.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не навів обґрунтованих висновків щодо доведеності визначеного розміру відшкодування, оскільки у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували істотні для цієї справи обставини. Вирок у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 не може бути достатнім для задоволення заявлених позивачем вимог.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про обов'язкову особисту участь позивача у судовому засіданні, у зв'язку з чим учасник справи були позбавлені можливості з'ясувати суттєві обставини, які впливають на правильність рішення у цій справі.

Судом не враховано, що цивільно-правова відповідальність відповідача, власника транспортного засобу «Рута 23 СПГ» д/н НОМЕР_1 на момент страхового випадку, була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» і покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір, суперечить меті інституту страхування.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (а.с.32-33).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2019 року справу призначено до розгляду на 11:30 год. 20.03.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (а.с.97).

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ст.2). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2016 року близько 14 години в світлий час доби на перехресті вулиці Старо-Троїцької і проспекту Володимирський в м.Лубни Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_4, який керував транспортним засобом автобусом «Рута 23 СПГ» д/н НОМЕР_2 за маршрутом №2 «Василенкове поле - Терни», здійснюючи перевезення пасажирів, при цьому рухався по проїзній частині вулиці Старо-Троїцька в м.Лубни Полтавської області, і водія ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_3 .

Водій ОСОБА_4, виконуючи маневр повороту ліворуч на проспект Володимирський, допустив неуважність, не переконався в безпеці свого маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, що виконував маневр повороту праворуч.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи № 243 від 12.07.2016 року ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у виді важкої контузії правого ока з крововиливом в передню камеру правого ока та скловидне тіло правого ока з відшаруванням задньої галоїдної мембрани, з майже тотальним відшаруванням сітчатки, тотальним відшаруванням міліарного тіла зі зміщенням, відшарування судинної оболонки ока, гематоми навколо правого ока, рваної рани нижньої повіки ока, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №289 від 05.08.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (а.с.17-18).

Вироком Лубенського міськрайонного суду від 27.04.2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, з призначенням йому покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки з подальшим звільненням ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі п.«в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» (а.с.12-15).

Згідно трудового договору №60 від 14.07.2015 року ОСОБА_4 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_2, працюючи водієм з відповідним графіком та заробітною платою (а.с.26).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проходив курс лікування у Обласній клінічній лікарні ім. М.В.Скліфасовського в період з 02.07.2016 року по 11.07.2016 року, в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова НАМН України в періоди: з 12.07.2016 року по 27.07.2016 року, з 27.01.2017 року по 14.02.2017 року, з 13.03.2017 року по 24.03.2017 року, з 06.06.2017 року по 06.06.2017 року (а.с.19-23).

Згідно довідки МСЕК № 0330857 від 05.10.2016 року ОСОБА_3 встановлена перша група інвалідності по зору безстроково (а.с.16).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції визнав доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та при визначенні розміру відшкодування врахував стан здоров'я позивача, незворотність втрати здоров'я та обумовлені цими обставинами його душевні страждання і необхідність вжиття додаткових заходів та зусиль для забезпечення нормальної життєдіяльності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною першою ст.1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами підтверджено, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із ОСОБА_2

Вироком суду, який набрав законної сили, встановленні фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, негативні наслідки цієї події для здоров'я ОСОБА_3, а також причино-наслідковий зв'язок між неправомірними діями ОСОБА_4 і наслідками, що настали для здоров'я ОСОБА_3 Отже, наведені обставини відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Долученими до позову світлокопіями документів (а.с.16-24) також підтверджено, що наслідком отриманої під час дорожньо-транспортної пригоди травми є перша група інвалідності по зору, яка позивачу встановлена безстроково.

Таким чином, за загальним правилом ОСОБА_2 має нести цивільно-правову відповідальність за негативні наслідки, що настали для ОСОБА_3 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4

Разом з тим, учасниками справи не заперечується той факт, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, тобто ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське».

Отже, до спірних правовідносин мають бути застосовані, окрім загальних також і спеціальні норми, а саме ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На виконання наведеної норми процесуального закону апеляційний суд при вирішенні цього спору керується висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постановах від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18) і від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).

Вирішуючи питання про коло відповідачів у справах за позовами потерпілих осіб до винуватців дорожньо-транспортних пригод, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, суд касаційної інстанції зробив такий висновок.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Таким чином, у межах спірних правовідносин ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності ПрАТ «СТ «Іллічівське» обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У п.23.1 ст.23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, у тому числі моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до п.п.е) п.52.2, п.52.5 ст.52 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ, зокрема з підстав наявності заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов'язаний виконати свої зобов'язання згідно з укладеними ним договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ст.9 (п.9.1, п.9.3, п.9.4) ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування

цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами,

які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі

страхування.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» визначене позивачем як третя особа у справі. Під час розгляду справи процесуальний статус ПрАТ «СТ «Іллічевське» залишився незмінним.

Наявними у справі світлокопіями документів, а також загальнодоступними документами у мережі Інтернет підтверджується, що 12 червня 2016 року, тобто за місяць до страхового випадку, ПрАТ «СТ «Іллічівське» позбавлене членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ, за станом на сьогодні ПрАТ «СТ «Іллічівське» не виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За змістом ст.52 ЦПК України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не може нести відповідальність за вимогами, пред'явленими позивачем.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з норм Розділу V ЦПК України, позбавлений можливості ініціювати вирішення питання щодо притягнення до участі у справі інших осіб, зокрема залучення співвідповідача.

Отже, у цій справі на відповідача ОСОБА_2 може бути покладена лише матеріально-правова відповідальність за шкоду виключно у розмірі, що перевищує суму страхового відшкодування.

Рішенням суду першої інстанції, яке позивачем не оскаржено, розмір моральної шкоди визначений у сумі 120 000 грн., тобто позивач погодився із визначеною судом сумою відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції дотримався вимог ст.89 ЦПК України, врахував істотні обставини, зокрема тяжкість отриманої позивачем травми, неможливість відновити стан здоров'я, і у відповідності до принципу розумності і справедливості визначив адекватний розмір моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, розмір моральної шкоди, визначений судом, перевищує ліміт страхового відшкодування на 20 000 грн., які мають бути стягнуті з відповідача.

У зв'язку із наведеним рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме стягнути на його користь з ОСОБА_2 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.3 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд змінює розподіл судових витрат. Позовні вимоги задоволені на 4% (із заявлених 500 000 грн. стягнуто 20 000), отже витрати на правову дорогу і судовий збір мають бути стягнуті з відповідача у розмірі 4% від 8 000 грн. і від 1 200 грн., відповідно 320 грн. і 48 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України суд,

У Х В А Л ИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 320 грн. витрат за надання юридичної допомоги.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2019 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов