КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2513/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Люкс», поданою його представником - адвокатом Массаловою Наталією Сергіївною на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Люкс» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Альянс» про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

у серпні 2016 року, ТОВ «Арніа» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що основним видом діяльності позивача є оптова та роздрібна торгівля одягом і взуттям.

Товар, який належить позивачу, реалізується в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1, предметом торгівлі в якому є елітний одяг, взуття та аксесуари.

06 березня 2016 року у вказаному вище приміщенні магазину сталося залиття.

Відповідно до акту про залиття, останнє мало місце у приміщеннях №1-9.

Причиною залиття був прорив пластикового корпусу фільтра гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_1, розташованій на другому поверсі над магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Звітом оцінки збитку №3670-5416 від 27 квітня 2016 року складеним компанією Inter Tech services Limited в результаті залиття було пошкоджено 166 одиниць товару, та завдано збитків на суму 12 748 132 грн.

До аналогічного висновку прийшла і суб'єкт оціночної діяльності Манжос О.А., про що свідчить звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого ТОВ «АРНІА» через пошкодження застрахованого майна від 12 березня 2016 року.

В свою чергу 25 січня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» та ТОВ «Арніа» було укладено договір добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №PRP0030972.

З урахуванням умов договору страхування та франшизи, сторони погодили відшкодування страховиком позивачеві збитків у розмірі 9 424 563грн. та страховиком було сплачено на користь позивача страхове відшкодування.

Таким чином, частину завданого залиттям збитку у розмірі 3 323 569грн. позивачеві не відшкодовано, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача, як власника квартири, з якої сталося залиття.

Просило суд, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 3 323 569грн., завдану залиттям приміщення.

Під час розгляду справи позивача ТОВ «Арніа» було замінено на його правонаступника ТОВ «Торгова компанія «ЛЮКС».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ТК «Люкс»подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що предметом спору у справі є відшкодування шкоди, завданої майну ТОВ «Арніа» залиттям приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке відбулось із квартири відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з встановленням Дніпровським судом м. Києва вини ОСОБА_5 у залитті квартири ОСОБА_3, яке відбулось 06 березня 2016 року, відповідач не є особою, з вини якої сталося залиття та пошкодження товару позивача.

Вважає, що даний висновок не відповідає дійсним обставинам справи.

Зазначає, що власник квартири повинен дбати про належний технічний стан квартири, а також уникати таких дій, що можуть завдати шкоди власникам інших квартир та нежитлових приміщень.

Відповідальною особою за залиття є власник квартири, з якої сталося таке залиття.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що власник квартири зобов'язаний дбати про належний технічний стан обладнання, яке знаходиться в квартирі, а отже є відповідальним за відшкодування шкоди, завданої внаслідок невиконання цього обов'язку.

Відповідач був зобов'язаний довести в суді відсутність його вини у завданні шкоди майну ТОВ «Арніа» залиттям із належної йому на праві власності квартири.

Суд безпідставно звільнив відповідача від відповідальності за залиття, пославшись лише на преюдиційність факту вини ОСОБА_5, встановленому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва.

Водночас, Дніпровським районним судом м. Києва у рішенні не встановлено відсутності вини ОСОБА_3 у залитті приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»; встановлено вину ОСОБА_5 у залитті квартири, належної ОСОБА_3

Висновки Дніпровського районного суду м. Києва мають значення виключно при розгляді спорів щодо ОСОБА_5, оскільки щодо саме нього судом і було встановлено відповідні обставини.

Оскільки на розгляді Дніпровського та Шевченківського районних судів м. Києва перебували різні спори про залиття із різним складом учасників, предметом та підставами позовних вимог, рішення Дніпровського районного суду м. Києва не може мати обов'язкового характеру при розгляді даної справи, а обставини відсутності вини ОСОБА_3 у залитті майна ТОВ «Арніа» підлягали дослідженню судом першої інстанції у загальному порядку на підставі належних та допустимих доказів, наявних в матеріалах справи.

Просило суд, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 через представника подав відзив, який обґрунтовував тим що, доводи апеляційної скарги про належність та допустимість доказів на підтвердження факту залиття приміщення магазину, наявності вини відповідача в цьому, розміру шкоди, заподіяної майну позивача і причинно-наслідкового зв'язку між цими обставинами, є помилковими і не можуть заслуговувати на увагу, оскільки не відповідають фактичним обставинам.

Враховуючи предмет спору, істотною обставиною, яка підлягає доведенню, є розмір заподіяної шкоди.

В якості доказу розміру заподіяної шкоди позивач надав звіт щодо оцінки збитку №3670-5416 від 27 квітня 2016 року, складений компанією Inter Tech Services Limited, згідно з яким було пошкоджено 166 одиниць товару, належного позивачеві на суму 12748132 грн. та звіт з визначення матеріального збитку, складений 12 березня 2016 року суб'єктом оціночної діяльності Манжос О.А.

Вказані звіти є обґрунтовано сумнівними щодо їх об'єктивності і правильності, оскільки були складені суб'єктами господарювання, які діяли на замовлення позивача і страхової компанії за плату, яку отримували від замовників. Крім цього, особи, які складали ці звіти, на відміну від судових експертів, не попереджені та не несуть кримінальної відповідальності за достовірність таких звітів.

Позивачем не було доведено, що внаслідок залиття були пошкоджені вироби, що належать до світових провідних брендів, а не їх копії чи аналоги, що мають значно меншу цінність.

Доводи апелянта, що у зв'язку із залиттям майну ТОВ «Арніа» було завдано значних збитків - елітний одяг та взуття було частково або повністю знищено, майно відновленню не підлягало, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки про це заявляє виключно позивач і належними засобами не перевірена повна загибель пошкодженого майна, не оцінена технічна можливість та вартість його ремонту, ціна заміщення.

Просив апеляційну скаргу ТОВ «Торгова компанія «Люкс» залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2016 року в будинку АДРЕСА_1 в підвалі та на першому поверсі нежилого приміщення площею 255,1кв.м. трапилось залиття.

Причиною залиття сталося на системі ГВС вищевказаного нежилого приміщення, а саме прорив пластикового корпусу фільтра гарячого водопостачання в вище розташованій квартирі НОМЕР_1.

Даний факт було зафіксовано в акті про залиття, що трапилось на системі гарячого водопостачання від 06 березня 2016 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 12 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О. за реєстровим №1167.

Відповідно до договору поставки №1 від 11 січня 2016 року укладеного між ТОВ «МОДА ТРЕЙД ЛІМІТЕД» та ТОВ «АРНІА», останній набув права власності на товар, що підтверджується видатковими накладними від 13 січня 2016 року №МД 00001, №МД 00002, №МД 00003, №МД 00004, №МД00005, №МД00006.

Товар, який належить позивачу, реалізується в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1, залиття якого, було здійснено з квартири, яка належить відповідачу, внаслідок чого вказаний товар було пошкоджено.

25 січня 2016 року між ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» та ТОВ «АРНІА» було укладено договір добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №PRP0030972.

Звітом оцінки збитку №3670-5416 від 27 квітня 2016 року складеним компанією Inter Tech services Limited встановлено, що в результаті залиття було пошкоджено 166 одиниць товару, внаслідок чого, завдано збитків на суму 12 748 132грн.

До аналогічного висновку прийшла і суб'єкт оціночної діяльності Манжос О.А., про що свідчить звіт з визначення вартості матеріального збитку завданого ТОВ «АРНІА» через пошкодження застрахованого майна від 12 березня 2016 року.

З урахуванням умов договору страхування та франшизи, сторони погодили акт-реліз № про врегулювання усіх вимог на відшкодування, страховиком було сплачено позивачеві страхове відшкодування у розмірі 9 424 563 грн., що підтверджується платіжним дорученням №000043572 від 10 травня 2016 року.

Крім цього, встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ТОВ «Комфортна вежа» про стягнення матеріальної шкоди.

Вказаним рішенням було встановлено, що 01 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Комфортна вежа» укладено Договір про виконання робіт та надання послуг строком дії з 01 листопада 2015 року по 01 вересня 2016 року, відповідно до п.1.1 якого замовник в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, дає завдання підрядникові щодо виконання, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати на свій ризик наступну роботу: самостійно придбати та встановити фільтр очистки гарячої води в квартирі АДРЕСА_1, яка належить замовнику, не пізніше 01 грудня 2015 року.

Згідно п. 2.2 Договору відповідальним за виконання робіт є сантехнік ТОВ «Комфортна вежа» ОСОБА_5

Згідно розписки від 21 серпня 2015 року ОСОБА_5 отримано від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 70 000 грн. для виконання сантехнічних робіт, в тому числі для встановлення фільтру гарячої води за місцем проживання ОСОБА_3, та ОСОБА_5 зобов'язався виконати роботи до 01 жовтня 2015 року.

28 листопада 2015 року на виконання умов Договору про виконання робіт та надання послуг ОСОБА_5 було проведено роботи з установки фільтру очистки гарячої води в квартирі АДРЕСА_1, про що складено Акт прийому-передачі виконання робіт, підписаний замовником ОСОБА_3, підрядником ТОВ «Комфортна вежа» та виконавцем робіт ОСОБА_5

06 березня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 сталось залиття, яке за даними Акту про залиття, що трапилось на системі гарячого водопостачання, від 06 березня 2016 року, складеного комісією ЖРЕО, причиною залиття став порив пластикового корпусу фільтра гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_1.

Суд в вищезазначеному рішенні дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 47 769,60грн., завданої внаслідок неналежного виконання робіт, передбачених договором про виконання робіт та надання послуг від 01 листопада 2015 року, що призвело до залиття квартири позивача, - оскільки судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_5 як особою, на яку договором від 01 листопада 2015 року покладено відповідальність за виконання робіт щодо придбання та встановлення фільтру очистки гарячої води, 28 листопада 2015 року особисто придбано та встановлено фільтр очистки гарячої води в квартирі АДРЕСА_1, належній позивачу на праві власності, та за наслідками неякісно виконаних робіт у період 06 березня 2016 року стався порив пластикового корпусу фільтра гарячого водопостачання, встановленого відповідачем ОСОБА_5, що призвело до залиття квартири позивача та спричинило матеріальну шкоду останньому у розмірі 47 769,60 грн., визначеному відповідно до Висновку експерта від 29 червня 2017 року.

При цьому судом ураховано, що порив пластикового корпусу фільтра гарячого водопостачання, придбаного та встановленого з порушенням технічних норм відповідачем ОСОБА_5, стався у період дії договору про виконання робіт від 01 листопада 2015 року та у встановлений ч.5 ст.7 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк, що зобов'язує відповідача як виконавця замовлених робіт на відшкодування матеріальної шкоди позивачу як замовнику робіт, завданої їх неякісним виконанням, з огляду на пред'явлення таких вимог позивачем як споживачем неякісних послуг, та в матеріалах справи відсутні будь-які докази на спростування вини відповідача ОСОБА_5, наслідки протиправних дій якого є предметом розгляду в розрізі даного спору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача в завданні шкоди позивачу, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року встановлено, що залиття сталося з вини ОСОБА_5

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

За змістом ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва була встановлена вина ОСОБА_5 як особи, на яку Договором від 01 листопада 2015 року покладено відповідальність за виконання робіт щодо придбання та встановлення фільтру очистки гарячої води, 28 листопада 2015 року особисто придбано та встановлено фільтр очистки гарячої води в квартирі АДРЕСА_1, належній ОСОБА_3 на праві власності, та за наслідками неякісно виконаних робіт у період 06 березня 2016 року стався порив пластикового корпусу фільтра гарячого водопостачання, встановленого відповідачем ОСОБА_5, що призвело до залиття квартири ОСОБА_3, подальшим результатом чого стало залиття інших приміщень, які знаходилися на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1, а тому відповідач ОСОБА_3 не є особою, з вини якої сталося залиття та пошкодження товару позивача. Позивачем по справі не надано доказів, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина відповідача.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Шевченківського суду м. Києва від 02 листопада 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Люкс», подану його представником - адвокатом Массаловою Наталією Сергіївною залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба