РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Проценко А.М., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі ОСОБА_4 державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, третя особа Центральне обєднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, третя особа Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 37 836, 61 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 2007 року він, отримує в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевського районі м. Запоріжжя (правонаступник Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя) пенсію за вислугу років. За період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно Пенсійного фонду України, як податковий агент, утримав з пенсії позивача податок з доходів фізичних осіб у загальній сумі 37 836, 61 грн.

Рішенням від 27.02.2018 №1-р/2018 Конституційного суду України положення Податкового кодексу України визнано неконституційними, у звязку із чим, позивач вважає, що йому заподіяно матеріальну шкоду у виді утриманих податків з доходів фізичних осіб та військового збору в сумі 37 836, 61 грн., тому позивач просить позов задовольнити та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь шкоду, завдану законом, що визнаний неконституційним.

Ухвалою суду від 26.11.2018 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

22.12.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач пропустив термін позовної давності, не надав документи, які б підтверджували заподіяння шкоди та збитків завданих позивачу. Також відповідач вказав, що до його повноважень, як управління не належить відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, тому він є неналежним відповідачем.

17.12.2018 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли пояснення, відповідно до яких третя особа проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено жодним доказом неправомірність дій управління та не надано доказів оскарження рішень управління.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позові, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, на підставах викладених у відзиву на позовну заяву та просив суд зупинити провадження по справі до перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області ОСОБА_3

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 2007 року позивач отримує в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевського районі м. Запоріжжя пенсію за вислугу років. За період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно Пенсійного фонду України, як податковий агент, утримав з пенсії позивача податок з доходів фізичних осіб у загальній сумі 37 836, 61 грн.

Рішенням від 27.02.2018 №1-р/2018 Конституційного суду України положення Податкового кодексу України визнано неконституційними, у звязку із чим, позивач вважає, що йому заподіяно матеріальну шкоду у виді утриманих податків з доходів фізичних осіб та військового збору в сумі 37 836, 61 грн., тому позивач просить позов задовольнити та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь шкоду, завдану законом, що визнаний неконституційним.

Щодо заперечень відповідача про порушення строку позовної давності суд зазначає, що за загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області є належним відповідачем, що підтверджується матеріалами та судовою практикою. Наявність збитків підтверджується оригіналами документами, які долучено позивачем до позову. Доводи відповідача про відсутність вини посадових осіб є помилковим та не ґрунтуються на нормах законодавства. Згідно зі ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

За період з лютого 2015 року по лютий 2018 року з пенсії позивача утримано: податок на доходи фізичних осіб і військовий збір всього на суму 37 836,61грн., що підтверджується листом Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя вих. №24/01-17 від 24.09.2018.

Рішенням Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України було доповнено новим підпунктом 164.2.19 Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, внаслідок чого відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які вона могла очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Статтею 22 Цивільного кодексу України гарантовано право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на відшкодування збитків. Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.3 ст.22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України).

Норми абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України втратили чинність з 27 лютого 2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено з березня 2018 року, як вбачається з листа Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя вих.№24/01-17 від 24.09.2018 року.

Отже, позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсійних виплат.

Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до Держави Україна в особі ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, третя особа - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про стягнення шкоди завданої законом, що визнаний неконституційним, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.8, 19, 22, 56, 152 Конституції України, ст. ст.16, 22, 1175 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, статями 5, 10, 11, 12, 81, 83, 137, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Держави Україна в особі ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, третя особа - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, про стягнення шкоди завданої законом, що визнаний неконституційним, - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 69005, РНОКПП НОМЕР_1) шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 37836 (тридцять сім тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 61 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.01.2019 року.

Суддя А.М. Проценко