РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року місто Чернігів

Справа №751/2691/18

Провадження№2/751/21/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.

секретаря судового засідання Сащенко О.М.

учасники справи:

в судове засідання не прибули

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої пенсії

ВСТАНОВИВ :

Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму зайво отриманої пенсії в розмірі 13985,03 грн.

Вимоги мотивують тим, що відповідач перебувала на обліку в управлінні та отримувала пенсію по втраті годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В інтересах ОСОБА_1 11.02.2009 року до управління із відповідною заявою звернулася її мати для призначення останній пенсії в разі втрати годувальника її батька ОСОБА_2 Протоколом від 13.03.2009 року № 197655 призначено пенсію ОСОБА_3 як опікуну неповнолітньої доньки ОСОБА_1 в розмірі 50 % обчисленої пенсії за віком померлого годувальника та з урахуванням норм постанови КМУ № 265 розмір отримуваної пенсії становив 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. При досягненні 18-річного віку відповідач самостійно звернулася до управління із заявою від 26.04.2010 року про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника батька. Розпорядженням від 27.04.2010 року їй призначено дану пенсію в розмірі 50 % обчисленої пенсії за віком померлого годувальника, розмір якої становив 100 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. І мати відповідача ОСОБА_3 і сама відповідач, звертаючись за отриманням пенсії, не повідомили про наявність в сім»ї ще одного утриманця ОСОБА_4, сина ОСОБА_3 та рідного брата відповідача. Наявність ще одного непрацездатного члена сім»ї, який має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника та виявив би бажання на її отримання, вплинуло на розмір отримуваної пенсії відповідача. За відсутності відомостей про ще одного утриманця та неможливості управлінням якимось чином виявити родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який станом на 2009 рік вже самостійно отримував в управлінні пенсійні виплати, внаслідок різних прізвищ та вирішити питання про бажання чи небажання останнього отримувати пенсію в разі втрати годувальника, управлінням ОСОБА_1 було призначено пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Звіряти місце проживання всіх пенсіонерів з метою виявлення непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника не входить до повноважень управління та повідомляти про обставини, які можуть вплинути на розмір отримуваної пенсії, входить до обов'язків самих пенсіонерів. При цьому, місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 різні, тому управління фізично не спроможне встановити родинний зв'язок між цим особами. В 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про зобовязання призначити йому пенсію в разі втрати годувальника. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.04.2017 року позов було задоволено. На виконання постанови суду управлінням було призначено пенсію в разі втрати годувальника з 04.02.2009 і ОСОБА_4 в розмірі 120 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, спільно з ОСОБА_1, що спричинило виникнення переплати пенсії у відповідача, яка замість пенсії в розмірі 60 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, фактично отримувала 100 відсотків. Напротязі всього часу отримання пенсії в разі втрати годувальника ні ОСОБА_3, ні позивач не повідомили про наявність ще одного непрацездатного члена сім'ї - ОСОБА_4, що є обставиною, яка могла вплинути на розмір отримуваної пенсії, що вказує на зловживання з боку відповідача. До суду ОСОБА_4 звернувся лише в 2017 році, тобто вже після закінчення отримання пенсійних виплат ОСОБА_1 (2013 рік). Відповідачу було направлено рішення від 08.09.2017 року № 667 про утримання надміру виплачених коштів та їх добровільне повернення, але відповідач не відреагував належним чином, зайво отримані кошти не повернула.

02.10.2018 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову (а.с.44-46).

Заперечення обґрунтовані тим, що 11.02.2009 року до управління із відповідною заявою для призначення пенсії в разі втрати годувальника батька ОСОБА_2 в звязку з недосягненням повноліття ОСОБА_1 звернулася її мати ОСОБА_3 Протоколом від 13.03.2009 року № 197655 пенсію призначено ОСОБА_3 як опікуну неповнолітньої доньки ОСОБА_1 в розмірі 50 % обчисленої пенсії за віком померлого годувальника. З урахуванням норм постанови КМУ № 265 розмір отримуваної пенсії становив 100 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. 26.04.2010 року після досягнення 18-річного віку ОСОБА_1 самостійно звернулася до управління із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника, яку призначено розпорядженням від 27.04.2010 року. В подальшому постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року задоволено частково позов ОСОБА_4, який є рідним братом ОСОБА_1, визнано протиправною відмову Чернігівського об»єднаного управління Пенсійного фонду України у нарахуванні та виплаті йому пенсії у звязку з втратою годувальника як інваліду ІІІ групи з дитинства за період часу з 04.02.2009 року по 27.04.2016 року, зобовязано позивача нарахувати та виплатити ОСОБА_4 пенсію у звязку з втратою годувальника як інваліду ІІІ групи з дитинства за період часу з 04.02.2009 року по 27.04.2016 року. Управління ПФУ вказує, що зловживання відповідачем правом на пенсію полягає в тому, що мати відповідача ОСОБА_3 і сама відповідач, звертаючись за отриманням пенсії в разі втрати годувальника , не повідомили про наявність ще одного утриманця в сім»ї ОСОБА_4, сина ОСОБА_3 та рідного брата ОСОБА_1, який мав право на своєчасне призначення йому пенсії в разі втрати годувальника, з метою отримання коштів в більшому розмірі, ніж це передбачається законодавством, у звязку з чим виникла переплата. На сьогоднішній день судовими рішеннями, що набрали законної сили, вже у двох справах визнано право ОСОБА_4 як інваліда з дитинства на одночасну виплату пенсії у звязку з втратою годувальника і державної соціальної допомоги та встановлено вину управління ПФУ у не проведенні цих виплат ОСОБА_4. На момент смерті батька, ОСОБА_2, який помер 03.02.2009 року, ОСОБА_4 проживав разом з ним в квартирі АДРЕСА_1 (нині Чорновола) у м. Чернігові. Ще з 11.02.2009 року позивачу було відомо про те, що ОСОБА_4 входив до складу сім»ї ОСОБА_2Таким чином, судовим рішенням чітко встановлено факт обізнаності Управління ПФУ з 11.02.2009 року про наявність ще одного утриманця в складі сім»ї ОСОБА_4 Будучи обізнаним про зазначену обставину, Управління не виконало свого обовязку по нарахуванню та виплаті ОСОБА_4 пенсії у звязку з втратою годувальника як інваліду ІІІ групи з дитинства.

Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року позов ОСОБА_4 до Чернігівського об»єднаного управління Пенсійного фонду України задоволено, визнано протиправним та скасовано аналогічне рішення відповідача від 08.09.2017 року № 666 про утримання з ОСОБА_4 надміру нарахованих сум пенсії, а також зобовязано повернути вже відраховані суми.

В судове засідання представник позивача не зявилася, надіслала клопотання про розгляд справи без участі представника управління, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.65).

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає повністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пункт 2 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Згідно ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у звязку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім»ї в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника, на двох і більше 100 % пенсії за віком померлого годувальника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 30.04.1992 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та отримувала пенсію по втраті годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається із матеріалів справи, 11.02.2009 року ОСОБА_3, як опікун ОСОБА_1, звернулася із заявою до Пенсійного фонду України про призначення пенсії в разі втрати годувальника батька ОСОБА_2 (а.с.8).

З 11.02.2009 ОСОБА_3, як опікуну ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника - батька ОСОБА_2 в розмірі 50% обчисленої пенсії за віком померлого годувальника. З урахуванням норм постанови КМУ №265 розмір, отримуваної пенсії становив 100% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Після досягнення повноліття ОСОБА_1 самостійно звернулась до управління із заявою та їй призначено пенсію в разі втрати годувальника розпорядженням від 27.04.2010 року (а.с.9).

Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20.04.2017 року, яка набрала законної сили, зобовязано відповідача нарахувати та виплатити пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4 як інваліду III групи з дитинства у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» за період часу з 04.02.2009 по 27.04.2016 року (а.с.13-15).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017 року встановлено, що з 11.02.2009 року Управлінню Пенсійного фонду було відомо про те, що ОСОБА_4 входив складу сім'ї ОСОБА_5.

На виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20.04.2017 року, Управлінням було нараховано пенсію ОСОБА_4 у зв'язку з втратою годувальника як інваліду III групи з дитинства у відповідності до Закону України Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам за період з 04.02.2009 року по 27.04.2016 року.

08.09.2017 року Чернігівським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення № 667 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 13985,03 грн. за період з 04.02.2009 року по 30.06.2013 року (а.с.12).

Рішенням окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України № 667 від 08.09.2017 про утримання з ОСОБА_1 надміру нарахованих сум пенсії визнано протиправним та скасовано (а.с.68-72).

Постановою апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року, апеляційнй скаргу Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України залишено без задоволення, а рішення окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року без змін (а.с.73-77).

Вказаним рішенням було встановлено відсутність вини ОСОБА_1 і як наслідок відсутність законних підстав для стягнення з неї надміру виплачених сум пенсій.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи рішення окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, яким було встановлено відсутність підстав для стягнення надміру виплачених сум пенсій, а також скасовано рішення № 667 від 08.09.2017 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Керуючись статтями 82, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої пенсії відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Суддя С. М. Ченцова