Справа № 181/54/19
Провадження № 2/181/34/19
РІШЕННЯ
"13" лютого 2019 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Макогон І.С.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки,
16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що працювала у виконавчому комітеті Новопавлівської сільської ради на посаді начальника відділу з питань земельних відносин у період з 21.08.2018 року по 30.11.2018 року включно, що підтверджується записами до трудової книжки. 30.11.2018 року згідно розпорядження т.в.о. Новопавлівського сільського голови ОСОБА_2 №176/3-К її було звільнено за згодою сторін з посади начальника відділу з питань земельних відносин апарату Новопавлівської сільської ради на підставі її заяви. В день звільнення трудову книжку їй належним чином не було видано на руки. Подальші її вимоги про видачу трудової книжки наступним в.о. керівника Новопавлівської обєднаної територіальної громади ОСОБА_3 проігноровано, через що вона вимушена була звертатися з відповідними вимогами до керівництва Новопавлівської сільської ради Межівського району та її виконавчого комітету усно та письмово 04.12.2018 року, 11.12.2018 року та 18.12.2018 року. В порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України та п.4.1 Інструкції трудову книжку їй було вручено лише - 18.12.2018 року. У звязку зі значною затримкою видачі трудової книжки та відсутності розяснень з боку керівництва Новопавлівської сільської ради про причини цих затримок, вона втратила можливість влаштуватися на роботу або хоча б стати на облік у центр зайнятості як безробітна, а тому була позбавлена будь-яких засобів для власного існування. Крім того, була змушена нести поштові витрати на листування з колишнім роботодавцем.
Позивач просить суд стягнути з виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, а отже вимушеного прогулу, при звільненні з посади спеціаліста (з економічного розвитку та інвестицій) відділу фінансів за період з 30.11.2018 по 18.12.2018 включно, що складає 7591,86 гривень.
Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На задоволені позовних вимог наполягає.
Представник відповідача виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відзив на позовну заяву до суду не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 21.08.2018 року по 30.11.2018 року включно ОСОБА_1 працювала у апараті виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради на посаді начальника відділу з питань земельних відносин, що підтверджується копією трудової книжки серії АВ № 103561 (а.с.7-9).
Згідно розпорядження т.в.о. Новопавлівського сільського голови ОСОБА_2 №176/3-К від 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 було звільнено за згодою сторін з посади начальника відділу з питань земельних відносин апарату Новопавлівської сільської ради на підставі її заяви.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України та згідно п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених спільним наказом № 58 від 29 липня 1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення.
Так у судовому засіданні встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України та п.4.1 Інструкції, в день звільнення ОСОБА_1 не було видано трудову книжку, тому остання змушена була звертатися з відповідними вимогами до керівництва Новопавлівської сільської ради Межівського району та її виконавчого комітету, що підтверджується письмовими заявами від 04.12.2018 року, 11.12.2018 року, 18.12.2018 року, в результаті чого лише 18.12.2018 року позивачу було видано трудову книжку.
Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст.19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.
Конституційне право громадян на оплату праці розглядається, як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.
Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», трудові книжки зберігаються на підприємствах, як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Пунктом 4 Постанови передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.
Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених спільним наказом № 58 від 29 липня 1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з посади начальника відділу з питань земельних відносин апарату Новопавлівської сільської ради на підставі її заяви за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Тобто в день звільнення 30.11.2018 року, відповідач зобов`язаний був видати працівникові належно оформлену трудову книжку, що фактично виконано не було. Доказів, які б свідчили про зворотне, представником відповідача суду не надано.
Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз'яснено, що згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. До того ж, вищевказаною Постановою також роз'яснено про те, яким саме чином розраховуються середній заробіток у разі затримки видачі трудової книжки і цей розрахунок визначається за загальними правилами, викладеними в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.
Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата.
Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).
Як роз'яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.
Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Отже, виходячи з наведеного суд, прийшов до висновку, що відповідачем порушені вимоги ст. 47 КЗпП України, відповідно до яких, власник зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а отже в такому разі виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Тож підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення пред`явлених ОСОБА_1 вимог.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати, оскільки вказана сума стягнена судом, перебуває у межах сплати платежу за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд зауважує наступне.
Так відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 47, 116-117, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 27, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 4, 12-13, 82, 133, 137, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Стягнути з виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, а отже вимушеного прогулу, при звільненні з посади начальника відділу з питань земельних відносин апарату виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради за період з 30.11.2018 по 18.12.2018 включно, що складає 7591 (сім тисяч пятсот девяносто одну) гривню 86 копійок, допустивши негайне виконання рішення суду в цій частині.
Стягнути з виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області судовий збір на користь держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Межівський районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 13.02.2019 року.

Суддя: ОСОБА_4