Справа № 2-4926/11 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А.М.
Провадження № 22-ц/802/76/19 Категорія: 26 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 4 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 1886,40 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 4 серпня 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 2 березня 2011 року утворилася заборгованість в сумі 31698,85 грн, яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2011 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 31698,85 грн згідно кредитного договору № К2XRRX04820144 від 4 лютого 2007 року. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 316,99 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

У липні 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перегляд вказаного заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2011 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 15 вересня 2011 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. При цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 січня 2019 року справу на підставі статей 366, 369 ЦПК України призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відмовляючи банку в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Встановлено, що 4 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») кредитний договір № K2XRRX04820144, відповідно до якого отримав кредит в розмірі 1886,40 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 4 серпня 2007 року (а.с. 3).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в редакції, що передбачає збільшення позовної давності до п'яти років.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позичальником не підписані.

Отже вважати, що позовна давність не спливла, оскільки умовами надання споживчого кредиту в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, було передбачено збільшення строку позовної давності не можна.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що строк позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі не сплив, так як закінчення строку дії картки не свідчить про припинення договірних відносин між сторонами не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, згідно якої перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи викладене суд першої інстанції, керуючись вимогами матеріального та процесуального закону прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог статті 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо доводів апеляційної скарги про зміну законодавства, то з моменту звернення позивача з позовом в суд правове регулювання інституту позовної давності у цивільному праві істотних змін не зазнало. Вказаний правовий інститут належить до галузі матеріального, а не процесуального права, тому набрання чинності новою редакцією ЦПК України не вплинуло на правозастосування у даних спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, апеляційний суд приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 7, 367-369, 374, 375, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до Цивільного процесуального кодексу України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді