Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 367/3426/15-ц

провадження № 61-20610св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Садівницьке товариство «Бучанка»,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Садівницького товариства «Бучанка», третя особа - ОСОБА_5 , про визнання рішення загальних зборів недійсними та такими, що не відбулися,

за касаційними скаргами ОСОБА_4 на ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року у складі судді Березовенка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом та просили: визнати недійсним рішення загальних зборів Садівницького товариства «Бучанка» (далі - СТ «Бучанка») від 19 травня 2012 року, а загальні збори від 19 травня 2012 року такими, що не відбулися; визнати недійсним рішення загальних зборів від 31 травня 2014 року, а загальні збори від 31 травня 2014 року такими, що не відбулися; визнати недійсною нову (змінену) редакцію статуту СТ «Бучанка» з резолюцією про затвердження від 19 травня 2012 року.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Ірпінський міський суд Київської області ухвалою від 02 червня 2015 року відкрив провадження у цій справі.

Ірпінський міський суд Київської області ухвалою від 29 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову повернув заявникам.

Ірпінський міський суд Київської області ухвалою від 30 жовтня 2015 року клопотання ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про забезпечення доказів повернув заявникам.

Ірпінський міський суд Київської області ухвалою від 30 жовтня 2015 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про виправленняописки в ухвалі від 02 червня 2015 року.

Не погодившись з вищевказаними ухвалами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили їх в апеляційному порядку.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 17 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року залишив без руху з підстав невідповідності апеляційної скарги вимогам статті 295 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних ухвал (далі - ЦПК України 2004 року) та несплати судового збору.

04 грудня 2015 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга зі змінами та докази на підтвердження сплати судового збору.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 10 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про забезпечення позову та на дві ухвали від 30 жовтня 2015 року про забезпечення доказів та виправлення описок в ухвалі про відкриття провадження визнав неподаною та повернув заявникам.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 жовтня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року скасував, справу передав до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд Київської області трьома ухвалами від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення позову, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення доказів та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадженнязалишив без руху та надав заявникам строк для усунення недоліків (сплати судового збору).

12 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала до апеляційного суду клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги або звільнення її від сплати судового збору.

Апеляційний суд Київської області трьома ухвалами від 22 грудня 2016 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про відстрочення/звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення позову, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення доказів та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадження залишив без руху та надав заявнику строк для усунення недоліків (сплати судового збору).

Крім того, Апеляційний суд Київської області трьома ухвалами від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення позову, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення доказів та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадження визнав неподаною та повернув заявникам.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення позову, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення доказів та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадження визнав неподаною та повернув заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у строк, визначений ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_4 не виконала вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Короткий зміст касаційних скарг та їх узагальнені аргументи

У січні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на три ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про відстрочення/звільнення від сплати судового збору і залишення апеляційної скарги без руху, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані ухвали та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга ОСОБА_4 на вказані ухвали мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції того, що саме апеляційна скарга є суб`єктом справляння судового збору у відповідному розмірі, а ухвали, які оскаржені в апеляційному порядку, є предметом судового розгляду, а не суб`єктами справляння судового збору. У разі оскарження в одній апеляційній скарзі кількох ухвал місцевого суду, судовий збір сплачується виходячи з кількості скарг, а не процесуальних документів, що оскаржуються. Відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення/звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд не врахував її майновий стан та безпідставно зобов`язав її сплатити судовий збір в розмірі 730,80 грн (243,60 х 3). Також суд не взяв до уваги того, що за аналогічних обставин її неодноразово було звільнено від сплати судового збору. Крім того зазначила, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на три ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга ОСОБА_4 на вказану ухвалу мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 травня 2016 року звільнив її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку із скрутним її майновим станом. У зв`язку з встановленням цих обставин у іншій справі, апеляційним судом безпідставно відмовлено у звільнені від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, що призвело до безпідставного повернення апеляційної скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 квітня 2018 року справу № 367/3426/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що у листопаді 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про повернення заяви про забезпечення позову, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про повернення клопотання про забезпечення доказів, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року про відмову у виправленні описки.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 10 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 жовтня 2015 року про забезпечення позову та на дві ухвали від 30 жовтня 2015 року про забезпечення доказів та виправлення описок в ухвалі про відкриття провадження визнав неподаною та повернув заявникам.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 жовтня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року скасував, справу передав до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Скасовуючи вказану ухвалу апеляційного суду, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що висновок суду апеляційної інстанції про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги особам, які її подали з підстав неможливості оскарження одночасно трьох різних ухвал, постановлених у межах однієї справи та не оплати судового збору за кожну оскаржувану ухвалу є необґрунтованим та суперечить чинному законодавству. Крім того зазначив, що в ухвалі апеляційного суду про залишення без руху апеляційної скарги взагалі не було вказано про оскарження трьох різних ухвал та щодо неможливості такого оскарження, а також щодо сплати судового збору за кожну оскаржувану ухвалу.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, за подання фізичною особоюдо суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (243,60 грн).

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Отже, при подачі апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду ОСОБА_4 необхідно було сплатити 243,60 грн судового збору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України 2004 року суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Така ж правова норма містилася й у статті 8 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги.

Аналіз статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України 2004 року вказує на те, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір). Більше того, підставою для звільнення сторони у справі від сплати судового збору є відсутність у неї доходу або його наявність у розмірі, що не перевищує мінімальні соціальні стандарти, встановлені законодавством для відповідної категорії громадян, а також за інших обставин, які не дають можливості здійснити оплату судових витрат.

Апеляційним судом встановлено, що 12 грудня 2016 року на виконання вимог ухвал про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_4 подала клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги або звільнення її від сплати судового збору з посиланням на те, що її майновий стан не дозволяє їй сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі. Крім того зазначила, що за аналогічних обставин Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 травня 2016 року звільнив її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку із скрутним майновим станом.

За змістом статті 168 ЦПК України 2004 року суд зобов`язаний розглянути заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, та за наслідками їх розгляду постановити ухвалу.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_4 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги або звільнення її від сплати судового збору, апеляційний суд виходив з того, що судовий збір підлягав сплаті в сумі 243,60 грн, яка є мінімальним розміром. Доказів на підтвердження того, що майновий стан заявника перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору станом на грудень 2016 року надано не було, а додані ухвали судів постановлені під час розгляду інших справ, не є належними та допустими доказами для відстрочення/звільнення від сплати судового збору.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що доказів на підтвердження відсутності коштів заявником до клопотання не надано, а саме лише посилання ОСОБА_4 на складне її матеріальне становище та звільнення її від сплати судового збору в іншій справі не може бути підставою для відстрочення сплати судового збору або звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційних скарг не спростовують висновки апеляційного суду, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун В. П. Курило