Справа № 441/1600/17 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/3128/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, Городоцька міська рада Львівської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Ордо» про скасування речових прав та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності на об'єкт нерухомого майна: земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, яка перебуває у власності ОСОБА_2, та усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_2, яка належить їй на праві приватної власності, шляхом знесення житлового будинку, збудованого на її частині земельної ділянки.

У разі відмови у задоволенні зазначених позовних вимог, просила надати їй право на виконання робіт по звільненню земельної ділянки підрядною організацією за власний кошт з відшкодуванням витрачених нею коштів відповідачкою.

В обгрунтування позову посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0.10 га, розташованої по АДРЕСА_2. Під часвиготовлення кадастрового номеру на свою земельну ділянку, отримала відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки фактичні межі її земельної ділянки не відповідають Державному акту.

При проведенні експертного земельно-технічного дослідження встановлено накладення межі сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 на її земельну ділянку.

Зазначила, що у зв'язку з відмовою у внесенні відомостей про земельну ділянку по АДРЕСА_2до Державного земельного кадастру та неможливістю здійснити державну реєстрацію прав на належну їй земельну ділянку, порушено її права як власник нерухомого майна.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Звертає увагу, що районний суд, постановляючи оскаржуване рішення, не врахував висновок експертного земельно-технічного дослідження № 16-17Д від 12 вересня 2017 року, відповідно до якого фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_4 не відповідають Державному акту на право власності НОМЕР_1 від 27 серпня 1999 року.

Крім того, судом не враховано, що висновком встановлено накладення межі сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 на ділянку ОСОБА_4

Вважає, що вказаним висновком підтверджено факт порушення відповідачкою її права власності на земельну ділянку площею 0,10 га у АДРЕСА_2.

Звертає увагу суду на відсутність у матеріалах справи технічного звіту про виконання проектно-пошукових робіт по виготовленню проекту відведення земельної ділянки та Державного акту на право приватної власності на землю під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_1.

Таким чином вважає неможливим встановлення межі та місця розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 на час укладення між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 листопада 2007 року.

Зазначає, що, враховуючи відсутність доказів на підтвердження того, де фактично на місцевості знаходилась земельна ділянка, яка належала на праві власності ОСОБА_6 та була ним відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2007 року, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка є добросовісним набувачем земельної ділянки є помилковим та необґрунтованим.

Звертає увагу суду на те, що у 2008 році фактично відбулося захоплення частини земельної ділянки, яка з 27 серпня 1999 року належить їй на праві приватної власності, про що вона дізналася 31 січня 2017 року, отримавши рішення № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судовий збір.

14 лютого 2019 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що доказами, дослідженими у судовому засіданні, в тому числі і технічною документацією, встановлено, що ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку у спосіб, передбачений законом.

Вважає, що при цьому жодних прав ОСОБА_7 не порушено. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 листопада 2018 рокузалишити без змін.

В судове засідання ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на спростування апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд виходив з тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 добросовісно набула земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 листопада 2007 року.

Крім того, ОСОБА_2 набуто права власності на спірну земельну ділянку, а згодом і на житловий будинок, збудований на ній, з дотриманням норм чинного законодавства на підставі рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області № 567 від 16 жовтня 2008 року «Про дозвіл ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці по АДРЕСА_1», який зареєстрований на підставі будівельного паспорта, серії НОМЕР_2 від 20 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З такими висновком колегія суддів погоджується з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 41 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину.

Згідно п.8 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ст. 25, п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року, чинної на момент оформлення відповідачкою права власності на земельну ділянку, роботи зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад, крім іншого, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Встановлено, що рішенням V сесії Городоцької міської Ради народних депутатів № 76 від 15 листопада 1996 року позивачці ОСОБА_4 за її заявою виділено у приватну власність земельну ділянку, площею 1000 кв. м. для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_2, про що складено акт виносу в натуру меж земельної ділянки і будівель, надано дозвіл на право виконання будівельних робіт та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 (а.с 3, 13-16).

Судом встановлено, що на підставі рішення Городоцької міської ради народних депутатів № 59 від 15 листопада 1996 року, Державний акт на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0.1007 га, видано також ОСОБА_6 (а.с. 108).

13 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 246392, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку, площею 0.1007 га (в.т. числі сільськогосподарських угідь - 0.0627 га, з них ріллі - 0.0627 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0.0380 га), розташовану по АДРЕСА_1 на території Городоцької міської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 35).

24 березня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до ТзОВ «Ордо» для виготовлення технічної документації по переоформленню та видачі Державного акту на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Згідно акту обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 24 березня 2008 року, абрису земельної ділянки, акту перевірки і прийомки виконаних проектно-пошукових робіт по підготовці та видачі Державного акту на право власності на землю ОСОБА_2, зміну меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 на території Городоцької міської ради Городоцького району Львівської області не виявлено, довжини сторін землекористування і суміжні землекористувачі відповідають вказаним у Державному акті на право приватної власності на землю, робота по виготовленню технічної документації виконана в повному обсязі, належним чином оформлена та відповідає нормам чинного законодавства, заяв та претензій заінтересованих осіб немає (а.с. 38-42).

11 липня 2008 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0.1007 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_4 (а.с. 109).

Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області № 567 від 16 жовтня 2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці, право власності на який після закінчення будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 209 від 07 грудня 2017 року на підставі Декларації про готовність до експлуатації об'єкта серії НОМЕР_2 від 20 листопада 2017 року (а.с. 110-111, 113).

Матеріалами справи встановлено, 04 грудня 2017 року державним реєстратором Городоцької міської ради Львівської області внесено запис № 23791973 про право приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок, по АДРЕСА_1 (а.с. 110).

Як вбачається з акту обстеження меж земельної ділянки від 24 квітня 2017 року, виконаного ТзОВ «Ордо», ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, площею 0.1007 га по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу раніше приватизованої земельної ділянки, межі якої були встановлені в натурі (на місцевості), Державному акту не відповідає межа ділянки в позначці від А до Б, що проходить по землях загального користування, між тим, межі земельної ділянки ОСОБА_2 меж сусідніх землекористувань, в тому числі ОСОБА_4, не порушують (а.с. 112).

Матеріалами справи встановлено, що 31 січня 2017 року позивачка ОСОБА_4 при зверненні до Відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської області для виготовлення кадастрового номера на земельну ділянку отримала відмову у вчиненні відповідних дій з причини знаходження земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, в межах іншої земельної ділянки або її частини (площа співпадіння - 27,9665 %) (а.с. 43).

Як вбачається з Висновку експертного земельно-технічного дослідження № 16-17Д від 12 вересня 2017 року фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_4 не відповідають Державному акту на право власності та таким встановлено накладання межі сусідньої ділянки ОСОБА_2 на ділянку ОСОБА_4 по лінії В-Г - 9 м. 30 см, по лінії А-Д - на 10 м. 40 см. Крім того встановлено, що межа ділянки ОСОБА_2 заходить на дорогу від лінії А-Д на 7 м 30 см. (а.с. 44-47).

Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні докази порушення відповідачем права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, оскільки набула права власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому ст.116 ЗК України - на підставі цивільно-правової угоди та на підставі рішень органу місцевого самоврядування, прийнятих відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», які є чинними та не скасованими, порушення відповідачем меж суміжних землекористувачів судом не встановлено, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на об'єкт нерухомого майна: земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, яка перебуває у власності ОСОБА_2 та усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_2, яка належить позивачці на праві приватної власності, шляхом знесення житлового будинку відповідачки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.