Справа №613/925/19 Провадження № 2/613/425/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Російської Федерації, за якою просить: стягнути з РФ на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 035 300 гривень, що є еквівалентом 35 000 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання цього позову. Стягнути з РФ на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1 035 300 гривень, що є еквівалентом 35 000 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання цього позову. Стягнути з РФ на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 1 035 300 гривень, що є еквівалентом 35 000 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання цього позову. Стягнути з РФ на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 1 035 300 гривень, що є еквівалентом 35 000 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання цього позову.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». Зазначає, що метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, звернулася до суду із даною позовною заявою, що обґрунтовується такими обставинами. В квітні 2014 року, після незаконної анексії РФ АРК, та на момент початку другої фази збройної агресії РФ проти України на території Луганської та Донецької областей України, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Донецьк Донецької області, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями паспорту громадянина України. Вона являється матір`ю трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також зазначає, що негативні наслідки збройної агресії РФ проти України, тимчасова окупація, та повсюдні прояви насильства на тимчасово окупованій території України, порушення прав людини, призвели до неможливості проживання на тимчасово окупованій РФ території смт.Старомихайлівка Донецької області та проживання позивача разом зі своїми малолітніми дітьми вимушеного переселення у лютому 2015 року до підконтрольної Україною території АДРЕСА_2 . Також позивач вказує на те, що вона зверталася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за якою рішенням Богодухівського райсуду Х/о від 04.03.2019 року у цивільній справі№ 613/77/19, яке не оскаржувало ся з боку РФ у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено факт того, що вимушене переселення ОСОБА_5 , разом з її малолітніми дітьми у лютому 2015 році з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії РФ проти України та окупації РФ частини території Донецької області України. Позивач посилається на те, що обставини, зазначені в заяві та встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Збройною агресією РФ проти України та окупацією РФ частини території Донецької області України позивачу було завдано істотної моральної шкоди. Крім того, зазначає, що до початку всіх цих жахливих подій, вона почувалася повноправним громадянином своєї країни. Місцеве населення шанувало та дотримувалася звичаїв українського народу, відзначало державні свята та передавало від покоління до покоління традиції предків. Українська символіка використовувалася і пропагувалася, патріотичні заходи проходили з успіхом і бажанням брати участь в них. В Старомихайлівці через своє розташування поблизу Донецька ситуація почала змінюватися з березня 2014 року. Будучи постійно наляканою регулярною присутністю озброєних осіб у військовій формі, та позивач не переставала хвилюватися за своє життя та життя своїх дітей. Загроза життю позивача та дітей позивача зросла ще більше після регулярних обстрілів з боку збройних формувань Російської Федерації. З початку окупації рідного краю позивача ворожими загарбниками в Старомихалівці почалися великі проблеми з водопостачанням, газопостачанням та траплялися регулярні перебої зі світлом. У зв`язку з цим людей у місті майже не було. Залишені будинки грабувалися збройними формуваннями РФ і дуже часто підпалювалися. Описані вище обставини призвели до неможливості подальшого проживання в Старомихайлівці, а тому в лютому 2015 року вона була вимушена покинути місто. Все заради чого вона працювала залишилось на окуповані території, підконтрольній збройними формуваннями РФ. Позивач посилається на те, що її психологічний стан дуже жахливий після пережитого. Їй довелося залишити свій бізнес, свою оселю, вона мріє повернутися додому після звільнення від російських окупантів, і вірить, що це можливо. ОСОБА_1 за таких обставин, вважає, що внаслідок збройної агресії РФ проти України та окупацією РФ частини території Донецької області України були порушені його права, передбачені розділом ІІ Конституцією України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, зокрема, такі як: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканність, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, відповідно до змісту якої просить справу розглянути за її відсутності та відсутності її представника. Зазначила, що на задоволенні позову наполягає, із вказаних в ньому підстав. Просила позов задовольнити в межах заявлених нею вимог та на підставі наданих доказів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, 05.12.2019 року звернувся до суду з клопотанням, за змістом якого просив судовий розгляд по справі провести без участі заявника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом, на підставі наявних свідоцтв про народження встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є матір`ю трьох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ); ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_4 від 17.02.2015 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . Фактичне місце проживання /перебування/: АДРЕСА_4 .

Позивачем, як доказ на підтвердження своїх вимог, надано роздруківку рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 4 березня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень за яким: «Заяву Особа_1, яка діє також в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_»2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, заінтересовані особи: міністерство соціальної політки України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт, що вимушене переселення ОСОБА-1, ІНФОРМАЦІЯ-6, разом зі своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІВНФОРМАЦІЯ_4, у лютому 2015 року з окупованої території Донецької області України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України».

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Відповідно до ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач як на підставу свої вимог посилається на рішення Богодухівського районного суду (ФАКТ), проте належним чином завіреної копії вказаного рішення,позивачем суду надано не було.

Додану до позовної заяви незавірену копію рішення Богодухівського районного суду від 4 березня 2019 року суд до уваги не приймає як неналежний доказ в розумінні положень ст.ст.77,78 ЦПК України,оскільки заявником та особами, в чиїх інтересах діє заявник, за цією копією вказані невідомі особи (Особа_1, Особа_2, Особа_3, Особа_4),що виключає можливість посилання на неї судом як на підтвердження заявлених саме позивачем ОСОБА_1 вимог, а тому і задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди.

Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, та приймаючи до уваги, що позивачем не надано належним чином завіреної копії рішення суду, яким встановлено факт того, що вимушене переселення позивача разом з дітьми відбулося внаслідок збройної агресії РФ проти України, на яке посилається позивач, тобто не надано належного, достовірного, допустимого доказу зазначеного, а представлена копія рішення не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю, в зв`язку з недоведеністю.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» - судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 81,133,136,141, 244-245, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення суду складено 27.12.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області.

Суддя