Справа № 162/83/18 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н. І.
Провадження № 22-ц/802/160/19 Категорія: 30 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 26 вересня 2016 року близько 01 год. 00 хв., перебуваючи на території АЗК «WOG» № 01-06, що розташований по вул. Незалежності, 2 в смт. Любешів Волинської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_1 декілька ударів в голову, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи, субконьюктивального крововиливу лівого ока, які згідно висновку судово-медичного експерта № 205 від 15 листопада 2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дані обставини були предметом дослідження у кримінальному провадженні № 162/128/17 та підтверджені вироком Любешівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року, який набрав законної сили. Даним вироком відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на два роки. На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв'язку із амністією.

Позивач вказував, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він протягом 30 днів перебував на стаціонарному лікуванні в Любешівський центральній районній лікарні та Волинській обласній клінічній лікарні. Тривалий час з моменту отримання тілесних ушкоджень був вимушений харчуватись виключно рідкою їжею, оскільки пережовування завдавало йому сильний біль. Внаслідок отриманих ударів по голові ще по даний час йому дошкуляють регулярні головні болі. Протягом усього часу лікування він не мав змоги підтримувати усталені соціальні зв'язки, що призвело до їх порушення, втратив душевний спокій та постійно перебував у стресовому стані. Ці обставини в сукупності призвели до істотної зміни звичного способу його життя. Оскільки у зв'язку з ушкодженням здоров'я він зазначав фізичного болю та страждань, тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди. Крім того, за час лікування ним було витрачено грошові кошти на придбання необхідних ліків та медичних матеріалів на суму 1 090,01 грн.

Ураховуючи наведене та з врахуванням збільшених позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 60 000 грн, майнову шкоду в розмірі 1 090 грн, а також понесені судові витрати по справі судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42 000 грн немайнової (моральної) шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати по справі в розмірі 3 879,80 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у поданій з уточненнями апеляційній скарзі просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди і ухвалити нове рішення, яким розмір такої шкоди зменшити до 15 000 грн, стягнути з позивача на його користь сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 057,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування завдання йому моральної шкоди у такому значному розмірі, а тому визначений судом розмір відшкодування такої шкоди в 42 000 грн є завищеним, здійснений без врахування вимог розумності, виваженості та справедливості. На думку відповідача такий розмір відшкодування є надто великим та необґрунтованим, а тому підлягає зменшенню до 15 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Свої заперечення на апеляційну скаргу позивач обґрунтовував тим, що висновки суду про часткове задоволення його позову є правильними, суд врахував характер та обсяг завданої йому неправомірними винними діями відповідача моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, тривалому фізичному болі, погіршенні здібностей, що негативно вплинуло на його психологічний стан та трудову діяльність. Вважає визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди обґрунтованим, а наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи щодо зменшення суми відшкодування цієї шкоди безпідставними.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 у вигляді заподіяння позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, переживаннях, тривалому фізичному болю у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а тому з врахуванням характеру та ступеня завдання такої шкоди, визначив розмір її відшкодування в 42 000 грн. Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, суд свій висновок обґрунтовував тим, що надані позивачем чеки на придбання ліків за відсутності медичної документації, даних з листків призначень, не свідчать про те, що саме ці медичні препарати були призначені, придбані та використані ОСОБА_1 у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідачем оскаржується лише в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, тому в іншій частині це рішення, а також додаткове рішення від 26 листопада 2018 року апеляційним судом у відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Любешівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року, який набрав законної сили 15 листопада 2017 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною першою статті 122 КК України та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі (а.с.5-8). На підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - два роки. На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв'язку з амністією.

Зі змісту вказаного вироку слідує, що ОСОБА_2 26 вересня 2016 року близько 01 год. 00 хв., перебуваючи на території АЗК «WOG» № 01-06, що розташований по вул. Незалежності, 2 в смт. Любешів Волинської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс декілька ударів в голову ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи, субконьюктивального крововиливу лівого ока, що згідно висновку судово-медичного експерта № 205 від 15 листопада 2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку з отриманими травмами позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах з 26 вересня по 03 жовтня 2016 року в Любешівській ЦРЛ, з 11 жовтня по 26 жовтня 2016 року у Волинській обласній клінічній лікарні, що підтверджується медичними довідками (а.с.11-14).

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 9 частини другої цієї статті визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд врахував ті обставини, що саме відповідач ОСОБА_2 був ініціатором неприязних відносин між ним та ОСОБА_1 з надуманих мотивів, протягом певного періоду часу шукав зустрічі з ОСОБА_1 з метою його побиття, зважаючи на поведінку ОСОБА_2 під час вчинення злочину, який, діючи з прямим умислом на заподіяння шкоди здоров'ю ОСОБА_1, який перебував в стані алкогольного сп'яніння і не міг захищатися, збив його з ніг та умисно наносив удари в обличчя потерпілого. Одразу після скоєння злочину не надав допомоги, а залишив закривавленого на землі. В подальшому не просив вибачення у потерпілого, не намагався надати матеріальну допомогу, що свідчить про відсутність щирого каяття та усвідомлення протиправності такої його поведінки.

Наведені обставини встановлені вироком суду, який набрав законної сили.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд врахував характер та обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин лівого ока, субконьюктивального крововиливу лівого ока, забійної рани брови зліва, забою нижньої повіки правого ока, забою м'яких тканин носа, оперативного втручання у зв'язку з переломом верхньої щелепи, внаслідок чого він не міг нормально харчуватись, і ці ушкодження за висновком судово-медичного експерта № 205 від 15 листопада 2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Суд врахував тривале перебування позивача на лікуванні у медичних закладах, що порушило його життєві і виробничі стосунки та негативно вплинуло на його психологічний стан, що в результаті завдало моральних страждань.

Оскільки позивачу вказані ушкодження здоров'ю були завдані неправомірними, винними діями відповідача, який залишив його побитим у безпорадному стані, що встановлено вироком суду, тому колегія суддів враховуючи у сукупності встановлені у даній справі обставини, дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано та з дотриманням принципів розумності, виваженості та справедливості, правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди в 42 000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження місцевого суду і їм надана правильна оцінка, з якою погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 13 лютого 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: