СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8459/18

пр. № 2/759/1300/19

01 лютого 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариство «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним аукціону з продажу активів, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати недійсним аукціон з продажу активів оформлений протоколом №UA-EA-2017-12-21-000332-b від 10.01.2018 та договір №227 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07.02.2018, укладений з ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 в частині прав вимог по Кредитному договору №76/08/Ф від 06.05.2008 та договору застави від 06.05.2008 та відшкодувати позивачу сплачену суму судового збору у розмірі 1409 грн 60 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06.05.2008 між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №76/08/Ф та для забезпечення основного зобов'язання було укладено договір застави згідно п. 1.4 якого позивач надав банку в заставу належні йому на праві власності транспортні засоби, після чого 30.10.2013 Сихівським районним судом м. Львова було задоволено позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 з якого стягнено заборгованість по вказаному кредитному договору у розмірі 227336 грн 88 коп., 10.01.2018 відбулися торги на яких було реалізовано ОСОБА_2 портфель фізичних осіб у кількості 339 штук у тому числі і по кредитному договору №76/08/Ф у подальшому 07.02.2018 між ОСОБА_2 та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено договір №227 про відступлення права вимоги, однак позивач вважає, що аукціон та договір про відступлення права вимоги є незаконними, оскільки вони здійсненні з порушенням вимог процедури їх укладення та чинного законодавства, що є підставою у відповідності з вимогами ст.ст. 203, 216 ЦК України для визнання їх недійсними в судовому порядку

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 10.09.2018 від нього надійшов відзив в якому просив відмовити у задоволенні, вважає його безпідставним, необґрунтованим та умисно надуманим, який поданий позивачем з метою уникнення від виконання взятих на себе зобов'язань перед банком та погашення наявної у нього заборгованості за отриманими кредитними коштами (а.с. 43-46).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 18.09.2018 від нього надійшов відзив в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності у чому полягає порушення прав позивача (а.с. 50, 51).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.10.2013 задоволено позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа СК «Брокбіснес» згідно якого з ОСОБА_1 стягнено заборгованість за кредитним договором №76/08/Ф від 06.05.2008 у розмірі 227336 грн 88 коп. (а.с. 16, 17).

На підставі рішення від 30.10.2013 Сихівського районного суду м. Львова 24.10.2014 було видано виконавчий лист №464/5692/13-ц (а.с. 18).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 №45 «Про початок ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» в Публічному акціонерному товаристві «БРОКБІЗНЕСБАНК» розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з 11.06.2014 по 10.06.2015 включно.

Повідомлення про відкликання ліцензії та ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» із призначенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, офіційно оприлюднено у газетах «Урядовий кур'єр» (№106 (5235) від 14.06.2014) та «Голос України» №113 (5863) від 14.06.2014).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 21.05.2015 №103 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до 10.06.2016 включно.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 02.06.2016 №896 продовжено ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» строком на два роки по 10.06.2018 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 31.05.2015 № 2227 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано усі повноваження ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхну Сергію Семеновичу з 06.06.2017.

Виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 07.06.2018 № 1587 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» строком на один рік з 11.06.2018 до 10.06.2019 включно.

10.01.2018 ПАТ «Брокбізнесбанк» на відкритих торгах реалізував ОСОБА_5 кредитний портфель фізичних осіб у кількості 339 штук, забезпечення автотранспортні засоби, в тому числі і по кредитному договору №76/08/Ф (а.с. 10-12).

Встановлено, що 07.02.2018 між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого в порядку та на умовах визначених договором банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку. а новий кредитор набуває у повному обсязі та на умовах визначених договором права вимоги банку до позичальників, заставодавців, поручителів, зазначених у додатках №1, 2, 3 до цього договору (а.с. 19-26).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) або судом на вимогу однієї або обох сторін.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочин (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в позові, судові витрати відшкодуванню позивачу, згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 6, 203, 204, 215, 227, 512-514, 516, 518, 626, 628; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариство «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним аукціону з продажу активів, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 01.02.2019.