КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/65/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року, з 2 000 грн. до 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, понесені нею на утримання дитини у розмірі 77 782,36 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 28 жовтня 1994 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_6. На підставі рішення суду від 18 вересня 2017 року шлюб було розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року і до повнолітня дитини. Проте на даний час у відповідача збільшилась заробітна плата, а стягнутий розмір аліментів уже не може забезпечити гармонійного розвитку дитини у зв'язку із загальним здорожчанням рівня життя та інфляцією у державі. Крім того, позивач зазначала, що протягом 2017-2018 років вона понесла додаткові витрати, пов'язані з вихованням та лікуванням спільного сина, у загальному розмірі 77 782,36 грн., тому ці витрати мають бути відшкодовані їй відповідачем.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року позов задоволено частково. З урахуванням виправленої ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 7 листопада 2018 року арифметичної помилки в мотивувальній та резолютивній частині рішення суду, судом вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму додаткових витрат на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 24 161,17 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням в задоволеній частині позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а суми коштів, на які посилається позивач, не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень статті 185 СК України. Відповідач сплачує аліменти своєчасно і в повному обсязі, а також добровільно надає додаткову допомогу на утримання сина, тому підстав для покладення на нього додаткових аліментних зобов'язань немає.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині часткового задоволення позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у загальному розмірі 24 161,17 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка змінила прізвище на «ІНФОРМАЦІЯ_2», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Зазначила, що судом першої інстанції не було встановлено жодних особливих обставин, які б могли вплинути на розподіл між батьками додаткових витрат на утримання дитини, тому суд правильно виходив із загальної норми статті 141 СК України, відповідно до якої мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 28 жовтня 1994 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року і до повнолітня дитини.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем додаткові витрати на утримання спільної дитини, а саме витрати на відвідування секції карате у розмірі 18 490 грн., витрати на відпочинок в ДОК «Бригантина» у розмірі 9 500 грн., витрати на придбання велосипеду у розмірі 3 313 грн., витрати на отримання спортивно-оздоровчих послуг у спортивному клубі «Sport Life» у розмірі 4 000 грн., витрати на отримання спортивно-оздоровчих послуг (плавання) у спортивному клубі «Sport Life» у розмірі 6 650 грн., витрати на придбання дивану загальною вартістю разом з доставкою 5 118 грн., витрати на ліки та діагностично-лікувальні процедури у розмірі 991,34 грн., витрати на відвідування розважальних заходів в театрі та кінотеатрі у розмірі 260 грн., половина загальної вартості яких становить 24 161,17 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1 - 3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною 2 статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до статтей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції встановив, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує заняття з карате, приймає участь у спортивних змаганнях, зборах та поясних атестаціях.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_7 (без дати і номеру), яка не звірена належним чином, усі фінансові витрати, пов'язані із спортивною діяльністю дитини, несе його мати, зокрема, за 2017-2018 тренувальний рік були отримані наступні кошти: оплата щомісячних тренувань у розмірі 4 950 грн., придбання необхідної захисної амуніції (кімоно Емпі) у розмірі 1 200 грн., відвідування тематичних семінарів у розмірі 2 100 грн., начально-тренувальні збори (м. Варна, Болгарія) у розмірі 10 240 грн., а всього - 18 490 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, а саме квитанцій, платіжних доручень, товарних чеків, договорів, білетів, тощо, на підтвердження того, що такі послуги реально надавалися та оплачувалися позивачем.

Також суд встановив, що у липні 2018 року позивачем було понесено витрати у розмірі 9 500 грн. на оплату туристичної путівки для дитини до Дитячого оздоровчого комплексу «Бригантина», що підтверджується договором на придбання путівки в ДОК «Бригантина» від 7 липня 2018 року.

Проте суд не врахував, що такий відпочинок не зумовлений особливими обставинами у житті дитини.

Так, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставини позивачем не доведено, як і не доведено можливості літнього відпочинку дитини в іншому місці, зокрема, як зазначив відповідач у закладі за гарантованою державною безкоштовною путівкою, адже ОСОБА_5 не потребує особливих умов для відпочинку та оздоровлення. Позивач самостійно, на власний розсуд обрала заклад, в якому дитина знаходилася на відпочинку без погодження з батьком дитини.

Колегія суддів також вважає безпідставною позицію суду першої інстанції про те, що понесені позивачем витрати на придбання для неповнолітнього сина сторін велосипеду з додатковими аксесуарами загальною вартістю 3 313 грн., на придбання дивану, загальною вартістю разом з доставкою, 5 118 грн. та на відвідування розважальних заходів в театрі та кінотеатрі у розмірі 260 грн. підлягають розподілу між сторонами в рівних частинах з огляду на те, що ці витрати позивача пов'язані зі звичайним способом життя і не є додатковими витратами в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання не було зумовлено особливими обставинами, а з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини.

Оскільки позивач зазначила про додаткові витрати, пов'язані із станом здоров'я дитини, то саме вона мала надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації та призначення щодо лікування дитини.

Натомість позивач надала суду лише копії чеків з аптек та стоматологічної клініки на загальну суму 991,34 грн., які не дають можливості ідентифікувати особу, якій ці ліки призначалися та якій ці лікарські послуги надавалися.

Що стосується витрат на придбання спортивно-оздоровчих послуг у спортивному клубі «Sport Life» у розмірі 4 000 грн. та витрат на отримання спортивно-оздоровчих послуг (плавання) у спортивному клубі «Sport Life» у розмірі 6 650 грн., то позивач також не довела суду їх необхідність у зв'язку з хворобою дитини або розвитком здібностей дитини у цьому напрямку, тому це не є додатковими витратами. Як встановив суд першої інстанції, дитина сторін займалася карате.

Отже, матеріали справи не містять належних та достатніх документальних доказів, як на підтвердження необхідності витрат, половину яких суд стягнув з відповідача на користь позивача, у розумінні статті 185 СК України, так і щодо обґрунтованості розміру заявлених вимог по кожному виду платежу.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню в оскаржуваній частиніз ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зважаючи на те, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, а позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог статтей 141, 382 ЦПК України сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн. слід компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 057,20 грн. (одну тисячу п'ятдесят сім гривень двадцять копійок) сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко