Справа № 156/1001/18 Головуючий у 1 інстанції: Мушкет О. О.
Провадження № 22-ц/802/310/19 Категорія: 55 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів -Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.

секретар Галицька І.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дицьо І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іваничівської районної державної адміністрації, Іваничівської селищної ради про скасування наказу та розпорядження, поновлення на роботі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом про поновлення на роботі, скасування наказу відділу освіти та молоді Іваничівської районної державної адміністрації № 79-ос від 31 серпня 2017 року про продовження трудового договору, розпорядження Іваничівської селищної ради № 98-ос від 31 серпня 2018 року про звільнення директора комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова», розпорядження № 99-ос від 31 серпня 2018 року про призначення на посаду виконуючого обов'язки директора комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова».

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 01 вересня 2016 року між нею та відділом освіти і науки Іваничівської РДА було укладено контракт на строк з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року включно. Згідно з п. 8.2 зазначеного контракту, за два місяці до закінчення строку дії контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Для продовження строку дії контракту директор школи у вказаний строк повинен подати відповідну заяву до відділу освіти. Позивач за два місяці до закінчення дії контракту, тобто до 31 серпня 2017 року, заяви про продовження строку дії контракту не подавала, однак продовжувала працювати на посаді директора школи. На підставі наказу Іваничівської районної державної адміністрації № 116-с від 30 серпня 2016 року її призначено на посаду директора школи Комунальний заклад «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова» з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року за контрактом.

30 серпня 2018 року вона отримала від Іваничівської селищної ради повідомлення, що строк дії контракту закінчиться 31 серпня 2018 року, тому трудові відносини між нею та Іваничівською селищною радою припиняються на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У зазначеному повідомленні їй було запропоновано написати заяву про призначення виконуючим обов'язки директора школи. Того ж дня позивач написала заяву про призначення її в.о. директора школи.

01 вересня 2018 року був внесений запис у трудову книжку про призначення її в.о. директора комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова»

Згодом позивачу стало відомо, що переведення її на посаду виконуючого обов'язки директора школи є неправомірним, так як Іваничівська селищна рада не була її роботодавцем та підстав для припинення з нею трудових відносин не було.

18 вересня 2018 року позивач подала заяву з проханням привести трудові відносини у попередній стан.

28 вересня 2018 року Іваничівською селищною радою було відмовлено у призначенні позивача директором школи та повідомлено про розпорядження про звільнення у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору. Позивачу було запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади, директора школи. Цього ж дня їй було вручено копію розпорядження про звільнення та копію наказу від 31 серпня 2017 року № 79-0с про продовження трудового договору з 1 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Вважає дії Іваничівської селищної ради неправомірними, так як у день її звільнення розпорядження вручено не було та відповідний запис у трудову книжку не внесено. Вважає наказ про звільнення незаконним та припускає, що він був виданий «заднім числом».

Також позивач зазначає, що у червні 2017 року заяви про продовження терміну контракту не подавала, а продовжувала виконувати обов'язки директора школи, тому вважає, що контракт рахується таким, що укладений на невизначений строк. Із Наказом № 79-ос від 31 серпня 2017 року виданим відділом освіти та молоді Іваничівської РДА, яким трудовий договір було продовжено не погоджується, так як вважає, що укладений договір не відповідає вимогам контракту у зв'язку з відсутністю заяви про продовження строку дії контракту. Контракт укладався із Іваничівською РДА, яка є засновником школи, тому право на припинення трудового договору належить виключно до компетенції Іваничівської РДА. Іваничівська селищна рада на даний час не стала засновником комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова». Враховуючи, що не створено нового навчального закладу, на даний час посада директора школи не є вакантною.

На підставі викладеного, просила позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути із відповідачів в її користь 3000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Іваничівського районного суду від 27 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Іваничівської районної державної адміністрації, Іваничівської селищної ради, про поновлення на роботі шляхом скасування наказу відділу освіти та молоді Іваничівської районної державної адміністрації № 79-ос від 31 серпня 2017 року про продовження трудового договору, розпорядження Іваничівської селищної ради № 98-с від 31 серпня 2018 року про звільнення директора комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова», розпорядження № 99-ос від 31 серпня 2018 року про призначення на посаду виконуючого обов'язки директора комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову. Вказує, що після закінчення строку контракту продовжувала виконувати свої трудові обов'язки, тому відповідно до статті 39-1 КЗпП України трудовий договір вважається таким, що укладений на невизначений строк. Судом не враховано, що директор школи призначається і звільняється з посади засновником, у той час як після передачі майна у власність територіальної громади не були внесенні зміни до Статуту, вважає що Іваничівська селищна рада не набула повноважень на видачу наказів щодо її призначення на посаду директора за строковим трудовим договором.

У відзиві на апеляційну скаргу Іваничіська селищна рада зазначає, що повноваження Іваничівської селищної рада, як засновника майна, передбачені підпунктом 7 пункту 1 Закону України «Про освіту». Продовживши дію трудового договору на строк до 31.082017 року, з чим погодилась ОСОБА_1, Іваничівська селищна рада забезпечила дотримання трудових прав позивача. На даний час позивач виконує обов'язки директора Комунального закладу «ЗОШ І-ІІІ ступенів» № 2 імені Юрія Лелюкова смт. Іваничі та їй запропоновано взяти участь на зайняття вакантної посади директора.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2016 року відділом освіти та молоді Іваничівської районної державної адміністрації було видано наказ № 116-ос про призначення ОСОБА_1 на посаду директора школи КЗ «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова» з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року за контрактом. Підставою для видачі вказаного наказу була заява ОСОБА_1 від 30.08.2016 та згода управління освіти науки та молоді від 29 серпня 2016 року № 2823/10/2-16 (а.с.11).

01 вересня 2016 року між роботодавцем, відділом освіти і науки Іваничівської РДА та ОСОБА_1, директором комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова», був укладений типовий контракт терміном з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року включно (а.с. 13-16).

31 серпня 2017 року наказом № 79-ос відділу освіти та молоді Іваничівської районної державної адміністрації було продовжено трудовий договір ОСОБА_1, директору КЗ «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова» з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року (а.17). Відповідний наказ в усній формі був доведений до відома ОСОБА_1 Заяви про продовження контракту ОСОБА_1 до відділу освіти та молоді не подавала. Із цієї дати продовжувала працювати керівником закладу освіти та вчасно отримувала заробітну плату, що не заперечується самим позивачем.

Після закінчення дії строкового трудового договору ОСОБА_1 на підставі поданої заяви призначена виконуючим обов'язки директора та виконує функціональні обов'язки по даний час.

Рішенням Іваничівської районної ради сьомого скликання від 31 травня 2018 року № 26/5 було передано цілісні майнові комплекси шкіл, що розташовані на території Іваничівської селищної ради, зі спільної власності територіальних громад сіл і селища Іваничівського району у комунальну власність Іваничівської селищної ради (а.с. 18).

З наведеного слідує, що у власність відповідача, Іваничівської селищної ради, передано Комунальний заклад «ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова» смт. Іваничі.

Встановивши, що дія контракту від 01 вересня 2016 року закінчилась 31 серпня 2017 року, ОСОБА_1 продовжила працювати на посаді директора навчального закладу на підставі наказу Іваничівської районної державної адміністрації від 31 серпня 2017 року, який за своїм правовим змістом є строковим трудовим договором, на даний час на підставі поданої заяви виконує обов'язки директора навчального закладу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудовий договір, укладений з ОСОБА_1, не набув характеру безстрокового.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на приписах ст. 39-1 КЗпП України, з яких слідує, що однією з підстав для трансформації строкового трудового договору у безстроковий є фактичне продовження трудових відносин після закінчення строку трудового договору. Однак у даному випадку не відбулось фактичного продовження трудових відносин, оскільки Іваничівською районною державною адміністрацією у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 01 вересня 2016 року було видано наказ № 79-ос від 31.08.2017 року про продовження дії трудового договору на визначений строк, і саме на підставі цього наказу трудові відносини з ОСОБА_1 продовжувались (а.с.17).

Аргументи апеляційної скарги про відсутність в Іваничівської селищної ради повноважень на видачу розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади директора не ґрунтуються на Законі.

Зокрема, статтею 25 ЗУ «Про освіту» передбачено, що права і обов'язки засновника щодо управління закладом освіти визначаються цим Законом та іншими законами України, установчими документами закладу освіти. Засновник закладу освіти або уповноважена ним особа:затверджує установчі документи закладу освіти, їх нову редакцію та зміни до них; укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти; розриває строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти з підстав та у порядку, визначених законодавством та установчими документами закладу освіти; затверджує кошторис та приймає фінансовий звіт закладу освіти у випадках та порядку, визначених законодавством; здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти; здійснює контроль за дотриманням установчих документів закладу освіти; забезпечує створення у закладі освіти інклюзивного освітнього середовища, універсального дизайну та розумного пристосування; здійснює контроль за недопущенням привілеїв чи обмежень (дискримінації) за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками; реалізує інші права, передбачені законодавством та установчими документами закладу освіти. Засновник або уповноважена ним особа не має права втручатися в діяльність закладу освіти, що здійснюється ним у межах його автономних прав, визначених законом та установчими документами. Засновник або уповноважена ним особа може делегувати окремі свої повноваження органу управління закладу освіти та/або наглядовій (піклувальній) раді закладу освіти. Засновник має право створювати заклад освіти, що здійснює освітню діяльність на кількох рівнях освіти. Засновник закладу освіти зобов'язаний: забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов; у разі реорганізації чи ліквідації закладу освіти забезпечити здобувачам освіти можливість продовжити навчання на відповідному рівні освіти; забезпечити відповідно до законодавства створення в закладі освіти безперешкодного середовища для учасників освітнього процесу, зокрема для осіб з особливими освітніми потребами.

У статті 11 ЗУ «Про загальну середню освіту» закріплено, що рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності приймає його засновник (засновники). Засновником закладу загальної середньої освіти може бути орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа (зокрема релігійна організація, статут (положення) якої зареєстровано у встановленому законодавством порядку), рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад загальної середньої освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обов'язків засновника. Заклади загальної середньої освіти створюються з урахуванням соціально-економічної та демографічної ситуації, а також відповідно до культурно-освітніх, соціально-економічних, національних і мовних потреб територіальної громади та/або суспільства. З метою задоволення духовних потреб громадян приватні заклади освіти, зокрема засновані релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, мають право визначати релігійну спрямованість своєї освітньої діяльності. Заклад загальної середньої освіти створюється відповідно до ліцензійних умов провадження освітньої діяльності у сфері загальної середньої освіти. У разі реорганізації чи ліквідації закладу загальної середньої освіти засновник зобов'язаний забезпечити здобувачам освіти можливість продовжити здобуття загальної середньої освіти. Заклади загальної середньої освіти можуть бути передані засновниками у комунальну чи державну власність відповідно до законодавства.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» засновник закладу освіти - орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та (або) юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обов'язків засновника.

Отже, після передачі навчального закладу в комунальну власність, Іваничівська селищна рада набула прав засновника в інший спосіб відповідно до законодавства, а отже, і повноважень щодо видачі наказів, які стосуються трудової діяльності керівника навчального закладу, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Положення частини 5 статті 89 ЦК України щодо порядку набрання чинності змін до установчих документів (щодо власника юридичної особи) не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки Іваничівська селищна рада набула прав власника на підставі розпорядження Іваничівської райдержадміністрації, яке у свою чергу прийняте на підставі закону «Про освіту», і виникнення у неї повноважень не залежить від обсягу відомостей, що містяться в Державному реєстрі юридичних осіб.

Вимога позивача про скасування розпорядження Іваничівської селищної ради № 99-ос від 31 серпня 2018 року про призначення на посаду виконуючого директора комунального закладу «Іваничівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені Юрія Лелюкова» на грунтується на нормах ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту», в редакції, чинній на час прийняття цього розпорядження, згідно з якими керівник державного, комунального закладу загальної середньої освіти призначається на посаду за результатами конкурсного відбору строком на шість років на підставі рішення конкурсної комісії. Тому у зв'язку з закінченням строку раніше укладеного трудового договору, посада директора стала вакантною, а її зайняття можливе лише на підставі конкурсу, тому позивачу і було запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади. У свою чергу ОСОБА_1 погодилась на період проведення конкурсу виконувати обов'язки директора, про що подала заяву.

Покликання в апеляційній скарзі на порушення інструкції щодо заповнення трудових книжок не впливає на законність оскаржених наказів та розпоряджень, а позовних вимог про внесення записів до трудової книжки ОСОБА_1 не заявляла.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 367-368, 375, 382-383, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: