ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м.Суми

Справа №583/3251/17

Номер провадження 22-ц/816/5154/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Ільченко В.М., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, набутого чоловіком і жінкою за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також у січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна, придбаного за час спільного проживання, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля та витребування майна із чужого незаконного володіння. Вказані позови були об`єднані судом в одне провадження.

ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем з 2006 року почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка. У 2007 році вони почали проживати у квартирі АДРЕСА_1 , співвласником якої був ОСОБА_2 В січні 2008 року з метою придбання будинку за адресою: АДРЕСА_2 відповідач оформив кредитний договір в ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким вона була поручителем. Також для придбання будинку додатково вони позичили у ОСОБА_3 15 000 доларів США. 23 січня 2008 року вони придбали спірний будинок за договором купівлі-продажу та одразу туди переїхали. Спільними трудовими та фінансовими зусиллями зробили у будинку ремонт, вона доглядала прибудинкову територію та город. Кредит виплачувався за спільні кошти. Проживаючи однією сім`єю з 2006 року, вони вели спільне господарство, побут, між ними існували взаємні права та обов`язки. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків та фотознімками за різні періоди часу.

Зазначає, що після подання до суду першого позову у листопаді 2017 року, ОСОБА_2 вивіз її старі речі з горища до будинку її дочки. Таким чином, у спірному будинку залишилися як особисті речі ОСОБА_1 та її коштовності, так і спільно набуте за 12 років інше майно, в тому числі і автомобіль Renault Kangoo, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Посилаючись на вказані обставини, уточнивши свої позовні вимоги, просить встановити факт проживання однією сім`єю її і ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2006 року по січень 2018 року, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну компенсацію в розмірі 1/2 частини за спільно придбане майно в розмірі 128 333 грн та 48 301 грн за особисті речі та речі індивідуального користування, та визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , набутого позивачем і відповідачем як чоловіком і жінкою за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Охтирський міськрайонний суд рішенням від 17 вересня 2019 року позов задовольнив частково.

Встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 23 січня 2008 року по січень 2018 року.

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44 703,59 грн в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Renault Kangoo.

В задоволенні решти вимог відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 505,44 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 182,45 грн в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Зазначає, що суд встановив факт проживання його та позивачки однією сім`єю за відсутності доказів спільного проживання, недоведення внеску позивачки в придбання спільного майна. Не встановлено ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету та взагалі спірне майно не було визнане спільною власністю. Натомість судом не враховано достатність його власних коштів для придбання спірного будинку та автомобіля. Факт внеску позивачки у розмірі 15 000 доларів США для придбання будинку не підтверджений належними та допустимими доказами, також відсутні докази спільного винаймання квартири у період 2006-2008 років. Наявність спільних фотографій підтверджують лише їх зустрічі та близькі стосунки, які не були системними та не свідчать про спільне проживання однією сім`єю.

При цьому вказує, що судом прийняті до уваги показання свідків з боку ОСОБА_1 із зазначенням, що показання свідків зі сторони ОСОБА_2 не узгоджуються з дослідженими у справі доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог відповідача, оскільки доводи, на які він посилається, були досліджені та оцінені при розгляді справи судом першої інстанції.

Згідно доводів апеляційної скарги відповідачем не оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за інше, крім автомобіля Renault Kangoo, спільне рухоме майно та про стягнення компенсації за особисті речі та речі індивідуального користування, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України справа в цій частині колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника адвоката Савочку А.М., які підтримали апеляційну скаргу, позивача та її представника адвоката Анацького О.В., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2001 року Охтирський міськрайонний суд розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 60 т. 1).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний рішенням суду 20 червня 2005 року та 22 січня 2008 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 (а. с. 79; 224 т. 1).

23 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким останній придбав житловий будинок із господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 за 220 312 грн (а. с. 82 т. 1). Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за ОСОБА_2 . Охтирським МБТІ 31 січня 2008 року (а. с. 84 т. 1).

Також 23 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким останній придбав земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,18 га, з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,06 га та для ведення особистого селянського господарства 0,12 га. Продаж земельної ділянки відбувся за 4 413 грн (а. с. 85 т. 1).

Право власності на вказані земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,0628 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1203 га, належать ОСОБА_2 на підставі державних актів серія ЯЕ №402705 та серія ЯЕ №402706 відповідно (а. с. 80-81 т.1).

Станом на 11 січня 2018 року в спірному будинку зареєстровані власник ОСОБА_2 , його донька ОСОБА_7 та онук ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою Чернеччинської сільської ради Охтирського району (а. с. 92 т. 1).

08 лютого 2008 року ОСОБА_2 уклав кредитну угоду №1639-мк про надання йому кредиту у розмірі 100 000 грн у вигляді траншів для споживчих цілей з терміном повернення кредиту до 07 лютого 2013 року (а. с. 50-53 т. 1).

За договором про видачу траншу №1639-мк від 08 лютого 2008 року, ОСОБА_2 отримав 50 000 грн для споживчих цілей з терміном повернення вказаних коштів до 08 лютого 2008 року (а. с. 54 т. 1)

В той же день між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки №1639-мк на забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором від 08 лютого 2008 року №1639-мк (а. с. 55 т. 1).

Також на забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №1639-мк від 08 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 лютого 2008 року був укладений договір іпотеки за яким він передав в іпотеку належний йому будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 57-59 т. 1).

На даний час кредитний договір №1639-мк від 08 лютого 2008 року закритий у зв`язку з повним погашенням заборгованості, що підтверджується довідкою Охтирського відділення №1 Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 35 т. 1).

Згідно з інформацією територіального сервісного центру №5943 МВС України №31/18/5943-А-1аз від 25 січня 2018 року, за ОСОБА_2 зареєстровані такі транспортні засоби: автомобіль Renault Kangoo, 2007 року випуску, та Fiat, 1987 року випуску (а. с. 158 т. 1).

За інформацією територіального сервісного центру №5943 МВС України №31/18/5943-А-2аз від 14 лютого 2018 року, за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль Chevrolet NIVA 2123, 2006 року випуску (а. с. 239 т. 1).

Також за інформацією територіального сервісного центру №5943 МВС України №31/18/5943-2030 від 22 листопада 2018 року, 25 липня 2012 року за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль Renault Kangoo, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 140 т. 4).

У довідці, виданій ОСОБА_2 головою гаражного кооперативу «Сапер-1», вказано, що він з 13 листопада 2007 року не є членом гаражного кооперативу «Сапер-1» у зв`язку з відчуженням власного гаража (а. с. 90 т. 1).

Згідно висновку експерта-автотоварознавця №012 від 29 травня 2017 року, ймовірна вартість автомобіля Chevrolet NIVA 2123, 2006 року випуску, складає 73 000 грн (а. с. 242 т. 1).

За висновком експерта-автотоварознавця №017 від 16 березня 2019 року, найбільш ймовірна вартість автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 станом на 16 березня 2019 року, складає 89 407,17 грн (а. с. 221-228 т. 3).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи про визначення вартості майна від 16 березня 2019 року, станом на дату проведення експертизи ринкова вартість спірного рухомого майна становить 215 561 грн (а.с.229-253 т. 3).

За висновком будівельно-технічної експертизи з оцінки майна: домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 а від 16 березня 2019 року, найбільш ймовірна ринкова вартість вказаного домоволодіння з житловим будинком житловою площею 68 кв.м, загальною площею 123,2 кв.м, з господарськими спорудами у вигляді погребу, сараю-літ.кухні, сараю, убиральні, огорожі складає 734 020 грн (а. с. 1-34 т. 4).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 березня 2012 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продали ОСОБА_9 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за 60 043 грн (а. с. 86 т. 1).

Також за договором купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 09 жовтня 2006 року, ОСОБА_2 продав ОСОБА_10 1/2 частину нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , за 9 819 грн (а. с. 89 т. 1).

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» №ECQV8407ADB9O4T8 від 17 січня 2018 року, ОСОБА_2 17 січня 2008 року були зняті кошти в сумі 20 070,44 доларів США (а. с. 91 т. 1).

09 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та Кардашівською сільською радою був укладений договір №33 про надання послуг з водопостачання (а. с. 93-94 т. 1).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14 грудня 2005 року (а. с. 95-97 т. 1).

За період 2006 року та 2007 року ОСОБА_2 , як фізична особа-підприємець, одержав сукупний дохід 59 992 грн та 24 199 грн відповідно (а. с. 98 т. 1).

З довідки №5 Центру розвитку дитини «Калинка» від 09 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала у вказаному закладі з 01.09.1994 року по 25.05.1998 рік інструктором фізкультури, з 01.07.1999 року інструктором фізкультури по 01.02.2006 року, і по 31.10.2013 року вихователем, з 01.11.2013 року і по теперішній час - інструктором фізкультури (а. с. 44 т. 1).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування сторін у шлюбних відносинах до 22 січня 2008 року встановити неможливо, оскільки ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . На існування між сторонами відносин, притаманних подружжю, з 23 січня 2008 року по січень 2018 року вказують наявність спільного побуту, спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування подружжя з матір`ю, дітьми та онуками ОСОБА_1 , придбання ними майна, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Крім того для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) та Верховного Суду від 15 серпня 2019 року (справа № 588/350/15).

Тобто, вирішуючи питання щодо правового режиму майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вже зазначалося сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Право власності на спірне майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_2 та автомобіль Renault Kangoo зареєстровано за відповідачем. Проте позивачем в даній справі вимога про визнання спірного майна спільним сумісним не заявлена. Суд першої інстанції на це увагу не звернув та без вирішення питання про визнання спірного будинку та автомобіля спільним сумісним майном сторін здійснив поділ цього майна шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку та стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/2 частини автомобіля.

Суд першої інстанції також встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 23 січня 2008 року по січень 2018 року, пославшись на показання свідків з боку позивача.

В той же час, пояснення свідків зі сторони позивача та відповідача суттєво різняться між собою і цим розбіжностям суд не надав належної оцінки та не вказав, чому він надає перевагу показанням свідків позивача, які підтверджували факт спільного проживання ведення спільного господарства, спільних витрат та придбання майна, та відхиляє показання свідків відповідача, які спростовували усталені сімейні стосунки між сторонами.

Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові ВС від 13.11.2019 року по справі № 638/20216/16, ознаками подружніх відносин є: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, спільне проживання. Само по собі співмешкання чоловіка і жінки протягом певного періоду не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу за відсутності інших ознак сім`ї.

Звертаючись з позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з 2006 року по січень 2018 року, позивач надала фотокартки зі спільного відпочинку та посилалась на те, що для придбання спірного будинку відповідач брав кредит у банку, за яким вона була поручителем. Також для цілей придбання будинку вона додатково запозичила у своєї подруги ОСОБА_3 15 000 доларів США. Посилається і на те, що дохід ОСОБА_2 від підприємницької діяльності є мінливим, а іноді взагалі відсутній, тому в такі періоди вони жили на заробітну плату, яку регулярно отримувала ОСОБА_1 за своїм основним місцем роботи. Також вони разом засаджували город та доглядали за прибудинковою територією, у зв`язку з чим вона виписувала газети та замовляла саджанці для оздоблення території.

Однак, факт спільного відпочинку сторін та спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення належними та достовірними доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом спірного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України.

Показання свідків про спільне проживання сторін, самі по собі ще не підтверджують, що в період придбання відповідачем спірного майна, між ним та позивачкою існували усталені відносини, що притаманні подружжю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України.

Не є достатнім доказом для встановлення факту проживання однією сім`єю і наявність в різні періоди часу оформлених підписок на ім`я позивачки на періодичні видання та замовлення садового товару на адресу АДРЕСА_5 .

Довідка №217 від 15 лютого 2018 року, видана Кардашівським старостинським округом Чернеччинської сільської ради Охтирського району в якій вказано, що ОСОБА_1 дійсно фактично проживала без реєстрації в АДРЕСА_2 (а. с. 4 т. 2) також не є достовірним доказом підтверджуючим факт проживання сторін однією сім`єю з 23 січня 2008 року по січень 2018 року, оскільки не містить періоду проживання ОСОБА_1 в будинку відповідача. Крім того в довідці не вказано чим підтверджується вказана в ній інформація.

Не є підтвердженням вказаного факту і довідка виконавчого комітету Охтирської міської ради №224 від 14 березня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , за свідченнями свідків фактично не проживала за вказаною адресою з 2006 року по 2018 рік (а. с. 85-89 т. 2), оскільки в довідці не зазначено прізвища цих осіб та вони не допитувались судом. Крім того факт не проживання позивача за місцем реєстрації ще не підтверджує, що вона проживала в цей період саме за адресою проживання відповідача у спірному будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок за адресою: АДРЕСА_2 був придбаний відповідачем саме 23 січня 2008 року і цю дату суд першої інстанції встановив як початок його проживання однією сім`єю з позивачкою та визнав, що остання має право власності на 1/2 частину будинку, хоча до вказаної дати факт проживання сторін однією сім`єю судом не встановлено. Особові рахунки за договорами про надання електро-, водо-, газопостачання вказаного домоволодіння відкриті на ОСОБА_2 . В спірному будинку зареєстровані сам відповідач та його донька з онуком. Позивач після придбання будинку своє місце проживання в ньому не зареєструвала.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх доводів про те, що спірне рухоме та нерухоме майно було придбане за спільні кошти її та відповідача, позивачем не надано належних та достовірних доказів.

Колегія суддів не може взяти до уваги і доводи ОСОБА_1 про те, що на придбання спірного будинку вона позичала гроші у ОСОБА_3 у сумі 15 000 доларів США, оскільки на підтвердження цієї обставини позивачкою не надано належних доказів. Показання ОСОБА_3 як свідка не є допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини.

З матеріалів справи вбачається, що напередодні придбання спірного будинку, ОСОБА_2 продав належну йому частку нежитлового приміщення та гараж, зняв грошові кошти з рахунку у банку, отримував дохід від підприємницької діяльності. В подальшому він отримав кредит під заставу спірного будинку та продав належну йому частку квартири. Вказані обставини свідчать про спроможність відповідача придбати спірний будинок у 2008 році та здійснювати в подальшому його поліпшення за власні кошти. Та обставина, що позивачка була поручителем за кредитним договором, укладеним відповідачем, не є підтвердженням того, що вона приймала участь у поверненні кредиту, оскільки доказів про сплату нею як поручителем кредитних коштів вона не надала.

Отже, так як під час розгляду справи, не встановлена наявність спільного ведення господарства, спільного бюджету в період придбання спірного майна та спільних витрат на його придбання, а встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем, позивачка просить для застосування ст. 74 СК України та визнання за нею права власності на спірний будинок та стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля Renault Kangoo, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю та визнання права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_7 та стягнення з відповідача на користь позивачки 44703,59 грн в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Renault Kangoo, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 2, п.4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_7 , стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Renault Kangoo, а також стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_7 , стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Renault Kangoo - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В.Орлов