Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 523/12075/13-ц

провадження № 61-40800св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач -ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на постанову Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І., від 12 червня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 лютого 1997 року між його матір'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб. ОСОБА_3 зі своїми батьками спільно проживав у будинку АДРЕСА_1. В період шлюбу батьки позивача спільно збудували будинок АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на його частку у будинку. Позивач стверджував, що він прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав в будинку. Мати відповідача виїхала до республіки Польща, де постійно проживає, проте не претендує на спадщину.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити визнати за ним право власності на спадковий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, у складі судді Кисельова В. К., від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 22,9 кв. м, житловою площею 9,4 кв. м, підсобною 13,5 кв. м, житлової кімнати № 3, площею 9,4 кв. м, котельної № 1, площею 4,6 кв. м, кухні № 2, площею 8,9 кв. м, а також надвірних споруд літ. «В» - літня душова, фундаменту літ. «А», І - мостіння, № 1-3 огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 583 кв. м, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 22,9 кв. м, житловою площею 9,4 кв. м, підсобною 13,5 кв. м, житлової кімнати № 3, площею 9,4 кв. м, котельної № 1, площею 4,6 кв. м, кухні № 2, площею 8,9 кв. м, а також надвірних споруд літ. «В» - літня душова, фундаменту літ. «А», І - мостіння, № 1-3 огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 583 кв. м, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 22,9 кв. м, житловою площею 9,4 кв. м, підсобною 13,5 кв. м, житлової кімнати № 3, площею 9,4 кв. м, котельної № 1, площею 4,6 кв. м, кухні № 2, площею 8,9 кв. м, а також надвірних споруд літ. «В» - літня душова, фундаменту літ. «А», І - мостіння, № 1-3 огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 583 кв. м, як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані та доведені належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскарженим рішенням районного суду вирішено питання про права та обов'язки особи, яка є користувачем спірного житлового будинку, ОСОБА_6 та Одеської міської ради, оскільки спірний будинок знаходиться на земельній ділянці Одеської міської ради та належить територіальній громаді, які повинні бути залученими до участі у справи в якості відповідачів. Суд першої інстанції не визначився з колом осіб, які підлягали залученню до участі в ній в якості належних відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року та залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року у справі № 523/16080/16-ц, на яке посилався в оскарженій постанові апеляційний суд, було на час розгляду справи оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційний суд безпідставно, за відсутності доказів дійшов висновків про те, що ОСОБА_6 зареєстрований за спірною адресою з 31 серпня 2009 року та має право користування спірним житловим будинком, а також, що спірний будинок належить територіальній громаді. Судом безпідставно зроблено висновок, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року порушено права та обов'язки третіх осіб, які не були залучені до участі у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно призначено до судового розгляду.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 31 травня 2001 року, ОСОБА_4 є користувачем житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 15-19).

Згідно акту обстеження домоволодіння від 23 травня 2011 року зареєстрованими за зазначеною адресою вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а. с. 4).

У відповідь на запит ОСОБА_4 Одеською дирекцією державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» листом від 30 травня 2011 року повідомлено про можливість зарезервувати вільний номер приватній житловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року у справі № 523/16080/16-ц задоволений позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, виселено ОСОБА_4 зі спірного житлового будинку та вселено до нього ОСОБА_6 Також рішенням суду у справі № 523/16080/16-ц встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований за спірною адресою з 31 серпня 2009 року та має право користування вказаним житловим будинком. Крім того, судом встановлено, що спірний будинок належить територіальній громаді (а. с. 57-58).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України 2004 року позивач формулює позовні вимоги і зобов'язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_6, місце проживання кого зареєстроване за спірною адресою, а районний суд у порушення вимог ЦПК України 2004 року, не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року у справі № 523/16080/16-цапеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_6 - задоволено. Виселено ОСОБА_4 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Вселено ОСОБА_6 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Вказаною постановою Апеляційного суду Одеської області встановлено, що ОСОБА_4 займає житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано. В будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не зареєстрована, не укладала договір найму чи піднайму. Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області ОСОБА_4 зареєстрована з 28 вересня 2009 року за адресою: АДРЕСА_3. Реєстрація місця проживання у спірному будинку ОСОБА_6 відбулася 31 серпня 2009 року.

Вирішуючи спір у цій справі, районний суд визнав право власності на спірний будинок, за адресою: АДРЕСА_1, якому така адреса не присвоювалась (самовільна збудована будівля, права на неї не зареєстровані), що зокрема підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 (а. с. 15-19) та іншими письмовими доказами, дослідженими судом апеляційної інстанції. Апеляційний суд фактично дійшов висновку, що спір з приводу права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2, та права користування земельною ділянкою, на якій він розташований, має вирішуватись за участю Одеської міської ради (власник будинку по за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_6 (користувач вказаного будинку), однак останні не були залучені до участі у справі.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував до правовідносин сторін норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із участю у справі неналежних відповідачів.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк