Справа № 180/2547/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Янжули О.С.,

при секретарі Котовій Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Марганець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначає, що 14 березня 2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної позики, за яким він передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 555750 гривень. Відповідач зобов'язався повернути йому таку ж суму грошей протягом одного місяця, тобто до 14 квітня 2018 року. Факт отримання коштів підтверджено розпискою від 14 березня 2018 року, а також письмовими поясненнями відповідача 01.11.2018 року. Відповідач більше, ніж півроку ігнорує його, як власника цих коштів, посилаючись на проблеми та тривале скрутне матеріальне положенн, відсутність у нього коштів.

Ухвалою Марганецького міського суду від 22.11.2018 року по справі №180/2472/18 (провадження 2з/180/1/18) вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію нерухомого майна, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 555750 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмір 5557,50 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою від 21 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки заборгованість відповідчем не повернута.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Суд, вислухавши позиваач та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст .ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 14 березня 2018 року в м.Дніпрі між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_3 укладено договір позики. Згідно п.1 Договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові коштиу сумі 555750 гривень, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошей до 14 квітня 2018 року. Згідно п.2 Договору повернення боргу повинно бути здійснено у м.Дніпро за адресою позикодавця, у грошовій формі, у гривнях, не пізніше терміну, встановленого п.1 Договору.

14 березня 2018 року ОСОБА_3 написав розписку про отримання 555750 гривень від ОСОБА_1, на виконання договору позики. Розписка написана у присутності двох свідків.

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 від ОСОБА_3 написано повідомлення про невиконання грошового зобов'язання у сумі 555750 гривень, в якому він повідомляє, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, не повернув кошти у строк до 14 квітня 2018 року. Просить надати додатковий час для повернення боргу до 30.11.2018 року. Повідомлення написано власноручно при зустрічі з ОСОБА_1

22 листопада 2018 року ОСОБА_3 написав заяву, згідно якої просив надати йому термін для повернення боргу до 30 листопада 2018 року. Даний документ написаний ним власноручно при зустрічі з ОСОБА_1

Ухвалою судді Марганецького міського суд Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 22 листопада 2018 року у справі №180/2472/18, провадження №2з/180/1/18 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, заяву задоволено. Накладено заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію нерухомого майна, а саме на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, м.Марганець, Дніпропетровська область, яка належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на підставі договору дарування р.№954 від 03.07.2010 року, реєстрація здійснена Марганецькою державною нотаріальною конторою.

Так, договір позики, на підставі якого позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.

Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі№ 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно дост.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на дату розгляду справи договір позики перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в договорі грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі, відповідачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 01 листопада 2018 року позивачу ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_3 написано повідомлення про невиконання грошового зобов'язання у сумі 555750 гривень, в якому він повідомляє, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, не повернув кошти у строк до 14 квітня 2018 року. Просить надати додатковий час для повернення боргу до 30.11.2018 року. Повідомлення написано власноручно відповідачем при зустрічі з позивачем за адресою: м.Дніпро, вул.Боброва, 1.

22 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_3 написав заяву, згідно якої просив надати йому термін для повернення боргу до 30 листопада 2018 року. Даний документ написаний відповідачем власноручно при зустрічі з позивачем за адресою: м.Дніпро, проспект А.Поля, 40.

Однак, до теперішнього часу ОСОБА_3 ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним виконані зобов'язання за договором позики належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.

Оскільки, відповідач не виконав зобов'язання позичальника перед кредитором в добровільному порядку, тому, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.525,526,530,1046,1047,1048,1049 ЦК України; ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,76,81,141,258,263-265 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, (НОМЕР_2, РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, (НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 суму заборгованості у розмірі 555750 (п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень, 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, (НОМЕР_2, РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, (НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 5557 (п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 лютого 2019 року.

Суддя: О. С. Янжула