Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 203/3071/16-ц

провадження № 61-23049св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Єлізаренко І. А., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про стягнення банківського вкладу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 липня 2013 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк» у відділенні, що розташоване в Автономній Республіці Крим, місто Сімферополь, був укладений договір банківського вкладу № SAMАВ1692 вклад «Стандарт на 3 місяці» на суму 36 500,00 грн строком на три місяці та виплатою 17,5 % річних на суму вкладу, а 20 лютого 2014 року - договір № SAMАВ972 вклад «Стандарт на 6 місяців» на суму 4 053,00 дол. США строком на шість місяців та виплатою 9,5 % річних на суму вкладу. Якщо після спливу строку дії договору жодна зі сторін не наполягає на його припиненні, договір вважається продовженим на тих самих умовах.

13 червня 2016 року він виявив бажання розірвати договори та отримати грошові кошти за ними, направивши на адресу банківської установи відповідну заяву.

Посилаючись на те, що відповідач його усну та письмову вимогу залишив без задоволення, грошові кошти не повернув, чим порушив його права, просив стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» грошові кошти за договором від 09 липня 2013 року № SAMАВ1692: суму вкладу в розмірі 36 500,00 грн, відсотки за вкладом 19 394,64 грн та пеню 12 045,00 грн; грошові кошти за договором від 20 лютого 2014 року № SAMАВ972: суму вкладу у розмірі 4 053,00 дол. США, відсотки за вкладом 928,38 дол. США та пеню 33 207,75 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором від 09 липня 2013 року № SAMAB1692 (вклад «Стандарт на 3 місяці») у сумі 67 939,64 грн, з яких 36 500,00 грн - сума депозиту, 19 394,64 грн - проценти, 12 045,00 грн - пеня.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором від 20 лютого 2014 року № SAMAB0972 (вклад «Стандарт на 6 місяців») у сумі 4 981,38 дол. США, з яких 4 053,00 дол. США - сума депозиту, 928,38 дол. США - проценти, 33 207,75 грн - пеня.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь держави судові витрати у розмірі 2 248,27 грн.

Оскільки банк не довів відсутність депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаними депозитними договорами, не спростував відомостей про відкриття за такими договорами особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст ухвали рішення апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року заочне рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року скасовано.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення суми за договором банківського вкладу від 20 лютого 2014 року № SAMAB0972 «Стандарт на 6 місяців» задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 4 053,00 дол. США, проценти у розмірі 928,38 дол. США та 3 % річних у розмірі 33 207,75 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Акцент Банк» про стягнення суми за договором банківського вкладу від 09 липня 2013 року № SAMAB1692 «Стандарт на 3 місяці» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про стягнення банківського вкладу за договором від 20 лютого 2014 року, апеляційний суд виходив із того, що оскільки у добровільному порядку ПАТ «Акцент-банк» не виконує свої зобов'язання з повернення коштів, вимоги про захист порушеного права підлягають захисту шляхом примусового їх стягнення. Оскільки відповідач доказів виконання обов`язку щодо нарахування і виплати відсотків на суму банківських вкладів не надав, суд стягнув зазначені суми.

Встановивши факт порушення відповідачем грошового зобов'язання, суд, посилаючись на частину другу статті 625 ЦК України, визнав обґрунтованими і позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних.

Відмова у задоволенні вимог про стягнення банківського вкладу за договором від 09 липня 2013 року мотивована тим, що ОСОБА_3 грошові кошти за цим договором отримав, що було визнано та не заперечувалось сторонами під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Суд не врахував, що договір банківського вкладу укладено працівниками ПАТ «Акцент-банк» у Автономній Республіці Крим, не містить оригінального підпису голови правління ПАТ «Акцент-банк» та «мокрого» відбитку печатки банку, позивачем не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитному рахунку.

Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення банківського вкладу за договором від 20 лютого 2014 року № SAMАВ972, в іншій частині судове рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 203/3071/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Апеляційний суд установив, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» у відділенні, що розташоване в Автономній Республіці Крим місто Сімферополь, були укладені два депозитних договори: 09 липня 2013 року - № SAMАВ1692 вклад «Стандарт на 3 місяці» на суму 36 500,00 грн строком на три місяці до 09 жовтня 2013 року включно та виплатою 17,5 % річних на суму вкладу; 20 лютого 2014 року - № SAMАВ972 вклад «Стандарт на 6 місяців» на суму 4 053,00 дол. США строком на шість місяців та виплатою 9,5% річних на суму вкладу.

Відповідно до пункту 7 договору від 20 лютого 2014 року, якщо по закінченню строку вкладу позивач не виявить бажання повернути кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, що є рівним строку, на який було внесено вклад.

Відсотки на суму внеску нараховуються за фактичну кількість днів користування внеском з дня, наступного за днем надходження коштів на депозитний рахунок, та здійснюється за кожний календарний день.

Згідно з пунктом 10 договору від 20 лютого 2014 року сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це одне одного за два банківських дня до дати розірвання договору.

При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення строку вкладу, вказаного у пункті 1 цього договору, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти за неповний строк вкладу, нараховані за фактичний строк користування вкладом, на умовах, зазначених у пункті 12 договору.

Згідно з квитанцією № 8467128 від 20 лютого 2014 року ОСОБА_3 внесено на рахунок у ПАТ «Акцент-банк» 4 053 дол. США.

13 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Акцент-Банк» з письмовою заявою щодо повернення грошових коштів за депозитними договорами, яку банк отримав 17 червня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду в оскарженій частині.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час ? час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що між сторонами укладений договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить всі необхідні реквізити, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, зробив правильний висновок про те, що, не повертаючи грошові кошти за вимогою ОСОБА_3, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов'язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном.

Визначений судом розмір банківського вкладу та нараховані за ним проценти ПАТ «Акцент-Банк» не оспорює.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що позивачем не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитному рахунку, оскільки на платіжному документі про внесення коштів відсутній «мокрий» відбиток печатки (штампу) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ, не спростовують висновків суду про дотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу та наявності документів на підтвердження внесення банку 4 053,00 дол. США на вкладний рахунок.

Під час розгляду апеляційної скарги були оглянуті оригінали договору банківських вкладів та платіжних доручень за ним.

Верховний Суд, як суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, не наділений правом вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Крім того, ПАТ «Акцент-Банк» виплатило ОСОБА_3 грошові кошти за договором № SAMАВ1692 вклад «Стандарт на 3 місяці» від 09 липня 2013 року, який також був предметом даного спору і на підтвердження укладення якого позивачем надані аналогічні документи. Зазначені обставини визнано та не заперечувалось сторонами під час судового засідання в суді апеляційної інстанції. Про факт отримання позивачем грошових коштів за цим договором наголошувалося банком і під час перегляду заочного рішення в суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Акцент-Банк» на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя не має правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв'язку з чим банк фактично не мав доступу до свого майна на окупованій території та договорів на цій території, що унеможливило виконання договору, колегія суддів відхиляє, оскільки договір банківського вкладу був укладений не з відділенням ПАТ «Акцент-Банк», а з ПАТ «Акцент-Банк», яка є юридичною особою, і повинно відповідати за своїми зобов'язаннями відповідно до чинного законодавства України.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ «Акцент-Банк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов'язання за договором має виконувати саме ПАТ «Акцент-банк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Посилання у скарзі на те, що суд, стягуючи 3 % річних, помилково взяв до уваги розрахунок позивача, зроблений ним відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка не регулює спірні правовідносини, колегія суддів також відхиляє, оскільки у постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16 Верховний Суд України зробив висновок, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішення апеляційного суду ОСОБА_3 не оскаржує.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року в оскарженій частині, оскільки судове рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про стягнення суми банківського вкладу за договором від 20 лютого 2014 року № SAMАВ972 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат