Номер провадження: 22-ц/813/6475/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним технічного паспорту, зобов`язання повернути будинок у попередній стан та визнання права на частину земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про визнання недійсним технічного паспорту від 10.12.2009 року на ім`я ОСОБА_2 виготовленого КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», зобов`язання ОСОБА_2 повернути будинок АДРЕСА_1 в попередній стан, відповідно до технічного паспорту від 25.05.2006 року та визнання права власності на 2/9 частини земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 2/9 частини будинку АДРЕСА_1 знаходиться у спільної часткової власності 2/9 частини належать ОСОБА_1 , по 7/18 частин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але у зв`язку із проведеної ОСОБА_2 реконструкцією будинку, без відома та дозволу позивачки вона фактично не має можливості користуватися своєю часткою, так як її об`ємно-планувальні показники по відношенні до схематичного плану, відображеному у технічному паспорті виконаним станом на 25.05.2006 року змінились. Виготовлений 10.12.2009 року КП « ОМБТІ та РОН», у результаті реконструкції, на ім`я ОСОБА_2 новий технічний паспорт фактично відображає незаконну реконструкцію будинку а тому є недійсним. Крім того, позивачка має право не земельну ділянку, на якої розміщений належна їй на праві власності частина будинку, пропорційно до її частки у домоволодінні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог вирішено відмовити, у зв`язку з тим, що позивачем не було доведено наявність порушеного права у зв`язку із проведеною перебудовою співвласником будинку під літ. «А» та не доведена і технічна можливість на момент розгляду зазначеної справи проведення будинку до стану, який був у 2006 році без його знесення. Крім того, вимоги позивача про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки не підлягають задоволенню у зв`язку із тим, що земельна ділянка на якої розташовані будинки та споруди за адресою АДРЕСА_1 , належить територіальної громаді і знаходиться у співвласників даного об`єкта нерухомості у користуванні, з відсутністю встановленого порядку користування, а тому, питання надання права власності на дану земельну ділянки повинні розглядатись відповідними органами територіальної громади, ані судом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, судом не досліджено всіх документальних доказів, наданих позивачем, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки судом безпідставно не взято до уваги висновок експерта № ED-2514-1-1330.19, відповідно до якого на момент отримання права власності ОСОБА_1 мала змогу відокремити своє нерухоме майно, що стало неможливим після самовільно здійсненої реконструкції в житловому будинку за літерою «А» відповідачами. Крім того, апелянт стверджує, що судом першої інстанції було проігноровано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно будинку АДРЕСА_1 , який доводить факт державної реєстрації у реєстрі права власності на 2/9 частини нерухомого майна за ОСОБА_1 , яка єдина здійснила реєстрацію права власності своєї частки, інших співвласників в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зазначається (а.с.2-8).

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Відповідач та його представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції врахував принцип пропорційності надавши в його контексті оцінку співвідношенню прав відповідача, який з сім`єю проживає у даному будинку та права власності позивача на 2/9 частини будинку. При цьому суд вважав, що не знайшло підтвердження наявність порушеного права позивачки у зв`язку із проведеною перебудовою співвласником будинку під літ « А», так само як не була доведена і технічна можливість на цей час приведення будинку до стану, який був у 2006 року, без його знесення. Крім того, суд відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки у зв`язку із тим, що земельна ділянка на якій розташовані будинки та споруди за адресою АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді і знаходиться у співвласників даного об`єкта нерухомості у користуванні, з відсутністю встановленого порядку користування, а тому питання надання права власності на дану земельну ділянки повинні розглядатись відповідними органами територіальної громади, а не судом.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідним вказати на таке.

Спір виник між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому позивачу ОСОБА_1 належить 2/9 частини будинку, а по 7/18 частин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачами було проведено реконструкцію спірного будинку. Як вбачається з висновку №023/2018 судової будівельно-технічної експертизи від 08.02.2018 року, експертом встановлено, що виходячи з схематичного плану поверхів будинку «А», « А1» - це є єдиний реконструйований у 2008 році будинок загальною площею 121,6 кв.м, в якому площа, яка відноситься до будинку літ «А» складає 28,9 кв.м. Виходячи з розміру будинку під літ « А» на момент укладення договору дарування 56,5 кв.м, з яких ідеально співвласнику 2/9 частини належать 12,6 кв.м. загальної площі, технічно неможливо виділити 2/9 частини, так як ідеальна частка буде меншою ніж нормативно визначеною для облаштування самостійної квартири (житлова кімната та підсобні приміщення) - 22,0 кв.м. (а.с 27). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № ЕD-2514-1-1330.19 від 06.05.2019 року, проведеної на замовлення представника позивача, для можливого виділення в окреме приміщення 2/9 частки будинку. Згідно технічного паспорту станом на 25.05.2006 року необхідно до виділеної житлової кімнати площею 8,6 кв.м та коридору площею 5,4 кв.м., виконати будівництва прибудови для розміщення санвузла, коридору і кухні у відповідності до вимог державних будівельних норм.

З ЄДРСР вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Пучкова І. М., провадження № 2/520/4229/18; 520/3620/18) знаходиться позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності, провадження за якою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 р. було зупинене до набрання законної сили рішенням цій справі.

Таким чином, можна зробити висновок про тривалість спору між співвласниками майна, яке на думку суду апеляційної інстанції пов`язане з неврахуванням позивачем специфіки спірних правовідносин, помилковим вибором способів захисту, який не здатний ефективно захисти його права, а також неналежною реалізацією його процесуальних прав в тому числі на апеляційне оскарження. Так, в спірному будинку до реконструкції, між співвласниками не було визначено порядок користування як самим будинком, так і земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні та належить територіальній громаді. Позивач, після отримання у 2006 році права власності на частку у домоволодінні у даному будинку не проживала, що не позбавляє її права на користування її часткою, яке вона може захистити в судовому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову. Так само, якщо ідеальна частка, яка належить позивачці і станом на 2006 рік не могла бути виділена їй без додаткової добудови, так як ця частка значно менша ніж нормативна допустима для відокремленого житлового приміщення, то позивач мав право на компенсацію незначної частки від іншого співвласника. Разом з тим, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 року (головуючий суддя Калініченко Л.В.) було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки в майні та припинення права власності на частку в майні. Вказане рішення не було оскаржено в апеляційному порядку.

Окремо слід зауважити, що доводи апеляційної скарги відтворюють обґрунтування позовних вимог, проте не доводять необґрунтованість судового рішення, яке вирішило позовні вимоги заявлені стороною з позиції процесуального права, що є логічним, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так само як і вибір способу захисту залежить від сторони (ст. 20 ЦК України). На стадії апеляційного розгляду апеляційний суд не може усунути одночасно два недоліка судового розгляду - обрати ефективний спосіб захисту і уточнити позовні вимоги відповідно до специфіки спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були повно встановлені обставини, які мають значення для справи та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 27 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

05.12.2019 року м. Одеса