пр. № 2/759/3090/19
ун. № 759/213/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Авто-Лайн» про захист прав споживача та визнання договорів поруки недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02.01.2019 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ТОВ «Авто-Лайн» про захист прав споживача та визнання договорів поруки недійсними.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Бабич Н.Д. від 15.01.2019р. було відкрито провадження у вказаній справі з подальшим розглядом в загальному позовному провадженні.

05 лютого 2019р. через канцелярію суду позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до вимог якої останній просив суд вжити заходів забезпечення позову по справі, а саме:

- зупинити виконавче провадження №55802388 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в розмірі 120653,56 доларів США та 19287,67 грн. згідно наказу №910/896/14 виданого 25.04.2014 року Господарським судом міста Києва до розгляду справи по суті Святошинським районним судом м.Києва.

Подана заява була мотивована тим, що при укладанні договорів поруки від 27 квітня 2009р. №238643 та №238647 укладеними між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Авто-Лайн» були порушені його права, як споживача та позичальника по Договору про надання споживчого кредиту №0 та кредитному договору №0 від 03.03.2008р., оскільки він є необізнаний в галузі фінансів, зміст договорів поруки йому був відомий лише зі слів начальника АКІБ «УкрСиббанк» №830 Бойчун Т.О. і єдиним боржником по вказаним кредитним зобов'язанням має бути ТОВ «Авто-Лайн». Оскільки наразі державним виконавцем проводяться виконавчі дії по виконанню наказу №910/896/14 виданого 25.04.2014 року Господарським судом міста Києва, де він, є боржником, з метою недопущення порушення прав та інтересів позивача, останній змушений звернутись до суду із даною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розгляд заяви здійснено судом в пордку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч.13 ст.7 та ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про те, що дана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, або ж зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Разом з цим, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Пунктом 1 вищезазначеної постанови визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А відповідно до п. 4 вказується, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Предметом позову є визнання недійсним договорів поруки від 27 квітня 2009р. №238643 та №238647.

У заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач просив забезпечити позов шляхом зупинення виконавчого провадження №55802388 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в розмірі 120653,56 доларів США та 19287,67 грн. згідно наказу №910/896/14 виданого 25.04.2014 року Господарським судом міста Києва. Доказів, що позивач у цьому провадженні оскаржував виконавчий документ на підставі якого здійснюється стягнення (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України) матеріали справи не містять. При цьому, суддя приходить до висновку, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Таким чином, суд вивчивши матеріали справи, враховуючи заявлені позовні вимоги, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149-153, 258-260, 352-354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Святошинський районний суд міста Києва.

СУДДЯ БАБИЧ Н.Д.