Дата документу 16.01.2019 Справа № 2-3713/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-3713/11 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/807/570/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимоги зазначило, що 27 травня 2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/17-22/3228-70, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 148 700,00 дол. США із сплатою 13 % відсотків річних, строком на 168 місяців, тобто по 27.05.2022р.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_6 укладено 27 травня 2008 року договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Чуєвою Т.Т., предметом якого є нерухоме майно, а саме: п'ятикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв. м, житловою площею 61,1 кв. м, яка складається із: коридору № 1 - 10,2 кв. м, кімнати № 2 -7,2 кв. м, кімнати № 3 - 16,8 кв. м, кімнати № 4 - 12,0 кв. м, вбиральні № 5 -1,2 кв. м, ванної кімнати № 6 - 2,5 кв. м, кімнати № 7 - 7,9 кв. м, кімнати № 8 - 17,2 кв. м, кухні № 9 - 7,3 кв. м, шафи № 10 - 1,0 кв. м, ложи - 2,5 кв. м, ложи - 3,5 кв. м, ложи - 4,1 кв. м, заставною вартістю 759 293,00 грн., та двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 50,1 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, та складається із: коридору № 1 - 6,6 кв. м, санвузла № 2 - 4,4 кв. м, кухні № 3 - 8,5 кв. м, кімнати № 4 - 11,9 кв. м, кімнати № 5 - 16,3 кв. м, ложи - 4,9 кв. м, заставною вартістю 313 726,00 грн., всього заставна вартість предметів іпотеки становить 1 073 019,00 грн.

Пунктом 1.1. договору іпотеки врегульовано, що ним забезпечуються вимоги банку як іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 014/17-22/3228-70 від 27 травня 2008 року, щодо повернення кредиту у розмірі 148 700,00 дол. США, нарахованих процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди, неустойки, а також виконання інших умов кредитного договору, зокрема, і відшкодування іпотекодержателю всіх можливих збитків, понесених ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Також кредитним договором обумовлено, що наданий банком кредит забезпечується одночасно всім належним позичальнику майном, коштами та активами, що належать йому на праві власності, незважаючи на термін, коли і як вони були придбані, і на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Вказує, що банком в повному обсязі виконані умови кредитного договору № 014/17-22/3228-70 від 27.05.2008 року, а відповідач ОСОБА_6 не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 12 липня 2011 року у неї виникла заборгованість перед банком у розмірі 570 006,91 дол. США, що в еквівалентному співвідношенні з урахуванням курсу НБУ (797,05 грн./100 дол. США на 12.07.2011р.) складає 4 543 240,08 грн., в тому числі: 147 770,93 дол. США (1 177 808,20 грн.) -заборгованість по тілу кредиту; 55 024,68 дол. США (438 574,21 грн.) - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 69 027,89 дол. США (550 186,80 грн.) -пеня за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту; 298 183,41 дол. США (2 376 670,87 грн.) -пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

В тому числі, прострочена заборгованість по кредиту становить 434 758,19 дол. США ( 3 465 240,16 грн.), з них: 54 235,22 дол. США (432 281,82 грн.) - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 69 027,89 дол. США (550 186,80 грн.) - пеня за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту; 298 183,41 дол. США (2 376 670,87 грн.) - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: на дві вищезазначені квартири, які є предметами іпотечного договору, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити в повному обсязі вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", в особі Запорізької обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" (р/р № 2909334 в ЗОД „Райффайзен Банк Аваль", МФО 313827, ) на суму 4 543 240,08 грн., в тому числі: 1 177 808,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 438 574,21 грн. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 550 186,80 грн. - пеня за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту; 2 376 670,87 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту; стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір (державне мито) у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на сплату за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв. м, житловою площею 61,1 кв. м, яка складається із: коридору № 1 - 10,2 кв. м, кімнати № 2 -7,2 кв. м, кімнати № 3 - 16,8 кв. м, кімнати № 4 - 12,0 кв. м, вбиральні № 5 - 1,2 кв. м, ванни № 6 - 2,5 кв. м, кімнати № 7 - 7,9 кв. м, кімнати № 8 - 17,2 кв. м, кухні № 9 - 7,3 кв. м, шафи № 10 - 1,0 кв. м, ложи - 2,5 кв. м, ложи - 3,5 кв. м, ложи - 4,1кв. м, та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 50,1 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, та складається із: коридору № 1 - 6,6 кв. м, санвузла № 2 - 4,4 кв. м, кухні № 3 - 8,5 кв. м, кімнати № 4 - 11,9 кв. м, кімнати № 5 - 16,3 кв. м, ложи - 4,9 кв. м, що належать ОСОБА_6, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, у встановленому законом порядку, задоволено вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль", на суму 4 543 240,08 грн., в тому числі: 1 177 808,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 438 574,21 грн. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 1 463 428,83 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її адвоката ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, повноваження представника, яким подано позовну заяву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 27 травня 2008 року між Відкритим акціонерними товариством „Райффайзен Банк Аваль" та гр. ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/17-22/3228-70, згідно з яким їй надано кредит у сумі 148 700,00 дол. США із сплатою 13 % річних, строком на 168 місяців, тобто по 27.05.2022р.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_6 укладено 27 травня 2008 року договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: п'ятикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 88,3 кв. м, житловою площею 61,1 кв. м., та двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 50,1 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м. Зазначений договір іпотеки посвідчено Чуєвою Т.Т. - приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстровано в реєстрі за номером 1578.

Договір іпотеки забезпечує вимоги банку як іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 014/17-22/3228-70 від 27 травня 2008 року, щодо повернення кредиту у розмірі 148 700,00 дол. США, сплати процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки, передбачених кредитним договором, а також на забезпечення виконання інших умов кредитного договору та відшкодування іпотекодержателю всіх можливих збитків, понесених ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в повному обсязі виконав умови кредитного договору № 014/17-22/3228-70 від 27 травня 2008 року, надавши обумовлену ним суму кредитних коштів відповідачу.

Натомість, відповідач ОСОБА_6 не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 12 липня 2011 року у неї утворилась заборгованість перед банком по кредитному договору, яка згідно розрахунку складає 570 006,91 дол. США, що в еквівалентному співвідношенні з урахуванням курсу НБУ (797,05 грн./ 100 дол. США на 12.07.2011р.) складає 4 543 240,08 грн., в тому числі: 147 770,93 дол. США (1 177 808,20 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 55 024,68 дол. США (438 574,21 грн.) - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 69 027,89 дол. США (550 186,80 грн.) - пеня за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту; 298 183,41 дол. США (2 376 670,87грн.) - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту, на погашення якої банк просив звернути стягнення на дві квартири, що перебувають в іпотеці у банку.

Задовольняючи частково позов банку, суд вважав, що нарахована відповідачу пеня є неспівмірною з сумою основного боргу за кредитним договором, тому зменшив її розмір на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України з 2 926 857,67 грн. (еквівалентно - 367 211,30 доларам США) до 1 463 428,83 грн. ( еквівалентно 183 605,65 доларам США). Вважав, що вимоги банку є доведеними та обґрунтованими, а тому, зменшивши загальний розмір заборгованості за рахунок зменшення суми пені, суд звернув стягнення на дві квартири, що є предметами іпотечного договору, на погашення заборгованості у розмірі 3 079 811,24 грн.

Після ухвалення судового рішення, 26.09.2014р. ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8, та змінила прізвище на ОСОБА_8 ( а.с. 102).

25.01.2018р. ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення, у якій зазначає, що заочне рішення суду від 19.10.2018р. їй не направлялось, тому про його існування вона дізналась лише в січні 2018р., отримавши його копію в суді 22.01.2018р.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2018р. заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення ( а.с. 149-150).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає в якості підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову наступні обставини: позов подано неповноважною особою; суд не постановлював ухвалу про розгляд справи в заочному порядку; судом неправильно визначено розмір заборгованості, оскільки враховані не всі здійснені нею платежі на погашення кредиту; банком пропущено позовну давність, про застосування якої вона просить у скарзі; банком не було направлено вимогу про виселення всіх мешканців із іпотечної квартири.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу банк зазначає, що задоволення позову про звернення стягнення на предмети іпотеки є обґрунтованим, оскільки відповідач порушувала умови кредитного договору, не здійснюючи ануїтетних платежів та допустивши настання значної простроченої заборгованості, розмір якої нею не спростовано. Тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевірка доводів апеляційної скарги.

Вагомим доводом, який першим підлягає перевірці, є ствердження відповідача про те, що позовна заява підписана неповноважним представником ОСОБА_9, яким не долучено відповідної довіреності на представництво ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Перевіривши ці доводи, колегія встановила наступне.

Позовна заява підписана від імені банку заступником начальника управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів Запорізької ОД «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_9 ( а.с. 5).

Згідно з вимогами ст. 42 ЦПК України ( в ред. ЗУ від 18.03.2004р. із подальшими змінами, чинній станом на дату подання позовної заяви - 21.07.2011р.), повноваження представника юридичної особи мають бути посвідчені довіреністю цієї юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника.

Відповідно до ч. 8 статті 119 ЦПК України у вказаній редакції, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Перевіркою долучених у справу довіреностей представників банку встановлено, що в матеріалах справи мається довіреність на представників ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ( а.с. 32, 40), на представника ОСОБА_9 довіреність у справі відсутня.

З метою дослідження у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України доводів апеляційної скарги, які не перевірялись судом у зв»язку з розглядом справи у відсутності відповідача, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2018р. у банку було витребувано інформацію щодо повноважень ОСОБА_9 на час подання позовної заяви від імені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Банком разом з відзивом на апеляційну скаргу надано копію довіреності, завірену у відповідності до положень ст. 95 ЦПК України, видану 06 листопада 2009р. зі строком дії до 22 жовтня 2011р., яка нотаріально посвідчена. Згідно з цієї довіреністю банк в особі директора Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_14 уповноважував заступника начальника Управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів - начальника відділу досудового впровадження фізичних осіб Запорізької обласної дирекції ОСОБА_9 діяти з метою представництва інтересів банку, зокрема, здійснювати повноваження сторони при розгляді справ в будь-яких судах будь-яких інстанцій з усіма правами та обов»язками, наданими законом позивачу, відповідачу, кредитору, третій особі, іншому учаснику провадження з правом подання/ підписання позовів до суду та інш.

Отже, особа, яка підписала позовну заяву у цій справі, а саме, заступник начальника Управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів - начальник відді-

лу досудового впровадження фізичних осіб Запорізької обласної дирекції ОСОБА_9 був повноважним представником банку на час підписання та подання позову до суду 21.07.2011р. на підставах вищевказаної довіреності. Тому доводи скарги про подання до суду позову неповноважною особою спростовані позивачем.

Щодо доводів відповідача про те, що на порушення вимог ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд не постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи, то колегія вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

Суд розглядав справу за положеннями вимог ЦПК України у редакції ЗУ від 18.03.2004р. з наступними змінами, тому перевірці підлягає дотримання судом норм процесуального права у вказаній редакції процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Вказана процесуальна норма не містить вказівок щодо оформлення такої ухвали як окремого процесуального документу, а тому суд може постановити її без виходу до нарадчої кімнати, про що вноситься запис у журнал судового засідання.

Але, зважаючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, фіксація судового процесу не відбувалась, та, відповідно, журнал судового засідання не оформлювався, що не є перешкодою для обрання судом заочного порядку розгляду справи.

Також ОСОБА_3 вказувала на пропуск банком строку позовної давності, про який вона не змогла заявити, оскільки не знала про судове провадження у цій справі та судові повістки не отримувала., та на неправильне визначення розміру заборгованості.

Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаєть-

ся, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 дійсно жодного документу із суду під час розгляду справи не отримала, та суд постановив заочне рішення у її відсутності, колегія вважає за необхідне перевірити за заявою відповідача дотримання банком строків позовної давності.

Кредитний договір № 014/17-22/3228-70 між сторонами у справі укладено 27 травня 2008р., а кредитні кошти надано строком на 168 місяців, тобто датою повного погашення кредиту визначено - 22 травня 2022р.

Договір іпотеки між сторонами укладено 27 травня 2008р., та згідно з п. 7.2 цього договору іпотека припиняє чинність у разі припинення боргового зобов»язання, забезпеченого цією іпотекою.

Сторонами у п. 16.7 кредитного договору досягнуто згоди, що до всіх правовідносин, пов»язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки.

Пунктом 9.1 кредитного договору між сторонами узгоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату заявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 3.1.4 іпотечного договору, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов»язань за цим або за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення.

У відповідності з п. 7.1 кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячними ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, а ставка ануїтетного платежу визначена у п. 1.3.2 в розмірі 1927 дол. США ( а.с. 6-зворот, 12-14).

Судом встановлено і це не оспорюється відповідачем, що нею неналежним чином здійснювались щомісячні платежі на погашення частки кредиту та нарахованих поточних процентів, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Тому суд зробив вірний висновок, що як у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, так і у відповідності до вищевказаних умов кредитного і іпотечного договорів, банк має право на дострокове повернення частини кредиту, яка залишилась несплаченою, та сплати належних йому процентів.

У випадку заявлення вимоги банком про дострокове повернення всього кредиту велике значення має момент порушення зобов»язання позичальником, тобто нездійснення чергового щомісячного платежу, від якого саме і слід обчислювати строк позовної давності, а також визначити, чи не переривався строк позовної давності діями сторін, як це врегульовано ст. 264 ЦК України.

Вказане відповідає правовій позиції ВС, висловленій неодноразово у постановах у справах про кредитні правовідносини, згідно якої за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом строку кредитування.

З розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що банком підраховано її розмір станом на 12.07.2011р., починаючи з дати укладення кредитного договору ( а.с. 26-31), а також визначено її гривневий еквівалент за курсом долара до гривні станом на цю дату.

Із розрахунку вбачається, що відповідач на погашення тіла кредиту здійснила лише 3 платежі: 27.06.2008р. на суму 288.73 дол. США, 28.07.2008р. на суму 344,63 дол. США, 03.09.2008р. на суму 295,71 дол. США, тобто у нарахованих банком сумах, але із запізненням, тому вже на ці суми їй була нарахована пеня у відповідності до п. 16.3 кредитного договору у розмірі 1 % від простроченої суми. Більше платежів по тілу кредиту відповідач не здійснювала, у зв»язку з чим їй нараховувалась пеня на суму простроченої заборгованості за кредитом.

На погашення відсотків позичальник здійснила 7 платежів: 27.06.2008р. на суму 1 637,33 дол. США, 27.07.2008р. на суму 73,94 дол. США, 28.07.2008р. на суму 1 507,49 дол. США, 27.08.2008р. на суму 147,88 дол. США, 28.08.2008р. на суму 1000 дол. США, 03.09.2008р. на суму 482,59 дол. США, 27.09.2008р. на суму 167,37 дол. США ( а.с. 28), а потім взагалі припинила сплачувати відсотки. У зв»язку з затримкою у здійсненні цих платежів, а також припиненням сплати відсотків їй також нараховувалась пеня на суму простроченої заборгованості.

Одним із доводів скарги є неправильне визначення судом розміру заборгованості, оскільки, на думку відповідача, судом не враховані сплачені нею на погашення заборгованості платежі від 27.06.2008р., 28.07.2008р., 03.09.2008р. на загальну суму 32 342 грн. Відповідач вважає, що вказану суму слід відрахувати із стягнутого розміру заборгованості, внаслідок чого її заборгованість буде становити не 3 079 811,24 грн., а 3 047 469,24 грн.

Між тим, вищенаведений аналіз розрахунку свідчить про неспроможність вказаних доводів, оскільки платежі за вказані дати враховані банком у розрахунку, та відняті від загального розміру заборгованості.

Інших доводів щодо розміру заборгованості апеляційна скарга не містить та вбачається, що банк визначив розмір простроченого кредиту та відсотків, підсумовуючи кожний несплачений щомісячний ануїтетний платіж за період з дати чергової несплати до 12.07.2011р., нарахувавши на суму заборгованості пеню у відповідності до п. 16.3 кредитного договору.

Таким чином, останній платіж за кредитом та відсотками відповідачем сплачено 03.09.2008р., а тому трирічний строк позовної давності спливав 03.09.2011р. Проте з позовом до суду банк звернувся 21.07.2011р., а відтак строк позовної давності банком пропущено не було, зокрема, і по пені, для якої п. 16.7 кредитного договору сторони визначили загальний строк позовної давності у три роки.

Рішення суду в частині зменшення судом розміру пені у відповідності до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України ані банком, ані відповідачем не оскаржується.

Отже, банком правильно визначено, а судом прийнято як обгрунтований розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками і пенею.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов»язання у зв»язку з чим іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 5.3 договору іпотеки обумовлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов»зання за кредитним договором, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до положень п. 5.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмети іпотеки здійснюється за рішенням суду.

У зв»язку з невиконанням умов кредитного договору та утворенням значної простроченої суми заборгованості за період з 03.09.2008р. по 12.07.2011р. у банку настало право дострокової вимоги до позичальника погасити кредит, зокрема, і шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, а тому суд обґрунтовано задовольнив ці вимоги банку, звернувши стягнення на дві іпотечні квартири, оскільки сума заборгованості за кредитом, визначена судом з урахуванням зменшення пені з 2 926 857, 67 грн. до 1 463 428,83 грн., становила 3 079 811,24 грн., а вартість предметів іпотеки у іпотечному договорі визначена на загальну суму 1 073 019,00 грн.

Таким чином, незважаючи на те, що оскаржуване заочне рішення постановлено за відсутності відповідача, підстав для його скасування або зміни по суті вирішеного спору в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім вищенаведеного, за матеріалами справи, зокрема, за наданими відповідачем копіями документів, також вбачається, що в примусовому порядку відбувалось виконання рішень судів відносно боржника ОСОБА_6 щодо її заборгованості перед банками: перед банком ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та перед банком АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( а.с. 100, 103-104, 124-126-127).

З матеріалів справи видно, що згідно з заявою від 16.11.2011р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав в грудні 2011р. виконавчий лист № 2-3713/11 на виконання заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011р. у цій справі ( а.с. 51)

22.09.2015р. позивач звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом № 2-3713/1 від 28.12.2011р., за яким було відкрито виконавче провадженні № 48870370 ( а.с. 105, 111, 117).

Вказане виконавче провадження було об»єднано з іншими, де ОСОБА_6 була боржником перед юридичними особами, у зведене виконавче провадження № 48869084,

у якому актами опису та арешту майна від 22.01.2016р. накладено арешт на належне боржнику нерухоме майно та призначено зберігачем цього майна, зокрема, двох вищезазначених іпотечних квартир, боржника ОСОБА_6 ( а.с. 115,121).

У цьому виконавчому провадженні проводились дії з примусового виконання ( а.с. 108-109, 111-114, 117-119, 121, 122, 123), зокрема, і встановлювалось фактичне місце мешкання ОСОБА_6, яка, як встановив державний виконавець, за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 не проживає ( а.с. 111).

У справі маються відомості, що одна з іпотечних квартир, розташована по АДРЕСА_3 вже була реалізована в межах виконавчого провадження, та її новим власником став ОСОБА_15, що підтверджується свідоцтвом від 20.11.2017р., а виконавче провадження № 835/4, номер за ЄДРВП 48870370, 13.11.2017 року завершено та 15.01.2018р. передано на зберігання ( а.с. 84, 136).

Тобто рішення суду є частково виконаним.

В скарзі зазначається також, що при прийнятті рішення про виселення судом не були враховані положення ч. 3 ст. 109 ЖК України, а саме, їм не було направлено письмової вимоги про добровільне звільнення квартири.

Між тим, у цій справі питання щодо виселення відповідача та інших мешканців квартири АДРЕСА_2 не вирішувалось.

Скасування заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2012р. про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_16 з підстав неможливості їх виселення без надання іншого житлового приміщення, не створює будь-яких юридичних наслідків для цієї справи про звернення стягнення на цю квартиру як предмет іпотеки, як помилково вважає відповідач.

Також в скарзі зазначається про порушення судом вимог ст. 88 ЦПК України щодо безпідставного стягнення судом всієї суми судових витрат на користь позивача попри часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо судового збору, колегія враховує, що відповідач ОСОБА_3 має посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.11.2017р. про пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни ( а.с. 59), тому вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Проте, оскільки посвідчення відповідачу, яке надає право на пільги, зокрема, і щодо звільнення від сплати судового збору, видано їй 27.11.2017р., а станом на час ухвалення рішення вона такими пільгами не користувалась, то слід перевірити за доводами апеляційної скарги, чи правильно визначив суд першої інстанції суму судових витрат, які підлягають стягненню з неї на користь банку у зв»язку з частковим задоволенням позову.

Так, банк заявляв вимоги на суму 4 543 240 грн., сплативши державне мито у сумі 1700 грн. та витрати з ІТЗ на суму 120 грн., а всього поніс судові витрати на суму 1820 грн. Судом задоволені вимоги банку на суму 3 079 811,24 грн., тому у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, чинній на час ухвалення рішення, судові витрати компенсуються позивачеві пропорційно до задоволених вимог, а отже в сумі: 3 079 811,24 х 1820 : 4 543 240 = 1 233,76 грн.

Але суд вимог ст. 88 ЦПК України щодо компенсування витрат позивача у сумі, пропорційній задоволеним вимогам, не врахував, стягнувши всі судові витрати попри часткове задоволення позову банку.

Тому рішення суду в частині вирішення питання щодо судових витрат підлягає зміні у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у бік зменшення суми стягнутих судових витрат з 1820 грн. до 1233,76 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року у цій справі змінити в частині стягнутого розміру судових витрат, зменшивши стягнуту суму судових витрат до 1233 (одної тисячі двісті тридцяти трьох) гривень 76 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 січня 2019р.

Головуючий:

Судді: