Справа № 159/3723/18
Провадження № 2/159/44/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 08.11.2007 відповідач позичив у неї 5500 доларів США, які зобовязався повернути на першу вимогу, про що власноручно написав боргову розписку. В травні 2018 року позивач звернулась до відповідача з вимогою повернення грошових коштів, яка відповідачем була проігнорована. З посиланням на норми ст. 525, 526, 1049 ЦК України, просила стягнути з відповідача в її користь суму боргу в розмірі 5500 доларів США, що еквівалентно 147180 гривень та судові витрати у справі.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позивача не визнає. Згідно поданого відповідачем відзиву, відповідач вказує, що фактично гроші в сумі 5500 доларів США позичав ОСОБА_3, ним лише була написана розписка про отримання позики. Зазначив, що у 2000 році він повернув позивачу 2000 доларів США, а у 2013 році віддав 2500 доларів США, тобто всього позивачу було повернуто 4500 доларів США.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

31.10.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобовязання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5500 доларів США, які зобовязувався повернути за першою вимогою. На підтвердження укладення між сторонами договору позики, позивач надав в судовому засіданні оригінал боргової розписки. Розписка написана 08.11.2007.

У відзиві на позов відповідач вказував, що повернув позивачу грошові кошти в сумі 4500 гривень. Суд вважає такі твердження відповідача безпідставними, оскільки належних доказів на підтвердження повернення боргу позивачу відповідач до суду не надав. В свою чергу, як стверджує позивач, борг відповідач їй не повернув. Такі твердження відповідача суд розцінює, як спосіб захисту, обраний останнім з метою уникнути цивільної відповідальності за невиконання зобовязання.

При цьому, ОСОБА_5 Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18), дійшла висновку, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобовязання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав до суду належних доказів повернення позивачу грошових коштів, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобовязання не виконане, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів в сумі 5500 доларів США.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають судові витрати, а саме: сума сплаченого судового збору 1471,80 грн., що підтверджується документально.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 207, 509, 545, 1046, 1047 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 147180 (сто сорок сім тисяч сто вісімдесят) гривень, що еквівалентно 5500 (пять тисяч пятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 1471 (одну тисячу чотириста сімдесят одну) гривню 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасники справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 15.02.2019.

Головуючий:ОСОБА_6