Справа № 461/955/19
Провадження № 6/461/52/19
У Х В А Л А

12.02.2019 року Суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 вмотивоване тим, що у Галицькому відділі ДВС м. Львів на виконанні перебуває виконавче провадження № 56370813 по виконавчому листу № 461/8821/17 від 20 квітня 2018 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 601320 грн. Державний виконавець зазначає, що після відкриття виконавчого провадження та надання боржникові строку для добровільного погашення боргу, останнім у 2018 році здійснювалась часткова оплата заборгованості, однак борг у повному обсязі сплачений не був. Державним виконавцем встановлено, що боржнику на праві спільної сумісної власності належить частина квартири АДРЕСА_1, тому на даний час в суді перебуває подання про визначення ідеальної частки власності ОСОБА_1 У зв'язку з надходженням клопотання стягувача державний виконавець просить суддю тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, сторони та інші заінтересовані особи про розгляд подання не повідомлялись.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги державного виконавця, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду подання, встановив наступне.

У провадженні Галицького відділу ДВС міста Львів перебуває зведене виконавче провадження № 56370813 щодо боржника ОСОБА_1 на загальну суму боргу 601320,43 грн.

Дане провадження відкрите постановою державного виконавця від 11 травня 2018 року, якою крім цього зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Листом від 17 липня 2018 року ОКБ «БТІ» повідомило державного виконавця про те, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (спільна сумісна власність).

Постановою від 23 травня 2018 року державним виконавцем було арештоване майно боржника ОСОБА_1

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3 ст. 441 ЦПК).

Проаналізувавши документи додані до клопотання, суд встановив також, що відповідно до розпоряджень державного виконавця боржником ОСОБА_1 у 2018 році були здійснені часткові сплати заборгованості , зокрема: 20 липня - 30000,00 грн, 16 жовтня - 5000,00 грн, 28 грудня - 6000,00 грн.

Відтак, суд вважає, що боржник ОСОБА_1 не ухиляється від виконання зобов'язання, здійснює часткові оплати заборгованості за судовим рішенням. Таким чином, подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України, на думку суду, не містить достатніх підстав для застосування такого обмеження.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Як вбачається з вищенаведеного, законодавством встановлені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду. Однак, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника на свободу пересування.

Однак, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджували б ухилення боржника від виконання зобов'язань.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 263, 441 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти діб з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова