Справа № 2-1810/11
Провадження № 6/161/37/19
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
17 січня 2019 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Філюк Т.М.
за участі секретаря судового засідання Бортнюка А.В.
представника стягувача ПАТ «ВТБ Банк» - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 01.11.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-1810/11 за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2-1810/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свою заяву обгрунтовує тим, що 16 серпня 2011 року Луцький міськрайонний суд Волинської області, розглянувши справу №2-1810/2011 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, виніс рішення, яким позов задовольнив повністю, а саме:
- стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно в користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №20.00.001258 від 25 грудня 2007 року в розмірі 72 135 доларів США 02 центів, що еквівалентно 574 916 гривень 11 копійок та 889 гривень 82 копійки;
- стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №20.00.001258 від 25 грудня 2007 року в розмірі 72 135 доларів США 02 центів, що еквівалентно 574 913 гривень 11 копійок та 889 гривень 82 копійки;
- стягнув з ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «ВТБ Банк» 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 гривень, по 606 гривень 67 копійок з кожного.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 лютого 2015 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.
При розгляді справи №2-1810/2011 про солідарне стягнення із заявників заборгованості за кредитним договором, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 в основу рішення суду було покладено правові наслідки кредитного договору, відповідно до умов якого були розраховані суми стягнення.
Оскільки вказаний кредитний договір визнано судом недійсним, тобто таким, що в силу приписів ст.216 ЦК України не створює жодних наслідків, окрім тих, що повязані з його недійсністю, - обовязок боржника сплачувати заборгованість за виконавчим листом, розраховану за умовами недійсного кредитного договору відсутній.
Згодом з Єдиного реєстру боржників заявнику стало відомо, що Тернопільським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 10 березня 2017 року на виконання оскаржуваного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 53553175.
Забезпечувальні заходи виконавчого провадження порушують охоронюваний законом інтерес вільно (без будь-яких обмежень) володіти, користуватися та розпоряджатися предметами приватної власності відповідно до 41 Конституції України.
З огляду на вищенаведене, заявник просить визнати виконавчий лист у справі № 2- 1810/11, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 01.11.2011 року таким, що не підлягає виконанню, зважаючи на те, що вказаний спосіб захисту порушеного порушеного права є єдиноможливим в даному випадку.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року вказана заява була прийнята до провадження суду та призначена до розгляду.
В судовому засіданні 17 січня 2019 року ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з підстав зазначених у своїй заяві та просив їх задовольнити.
Представник ВАТ «ВТБ Банк» проти задоволення заяви заперечувала, надала суду письмові заперечення на заяву ОСОБА_1, в яких вказує, що вважає заяву необґрунтованою та такою, що суперечить матеріалам справи. Зазначає, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2011 року не є скасованим, набрало законної сили та підлягає виконанню. На підставі вказаного було видано виконавчий документ. Крім того, покликання заявника на неможливість звернення до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами не відповідають дійсності, оскільки 22.05.2013 року ОСОБА_1 звертався із такою заявою до суду (з підстав визнання недійсним кредитного договіру, укладеного між ним та установою банку, згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 04.04.2013 року). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2013 року заяву відповідача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено та постановлено скасувати рішення Луцького міскрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2011 року у справі № 2-1810/11 за позовом ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 листопада 2013 року вказане рішення суду від 18.09.2013 року скасовано, а заяву про його перегляд за навовиявленими обставинами залишено без задоволення. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 вже скористався своїм правом на захист порушеного права та, крім того, не був позбавлений можливості повторно звернутись до суду з такою заявою протягом трьох років з моменту набрання законної сили рішенням суду від 18.09.2013 року у справі №2-1810/11, а саме: з 20.11.2013 року, але з невідомих причин ним не скористався, банк просить відмовити у задоволенні вказаної заяви.
Заінтересована особа (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заявника підтримала у повному обсязі.
Заінтересована особа (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась з невідомих для суду причин, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подала.
Зважаючи на положення ч.3 ст. 432 ЦПК України неявка вказаної особи не є перешкодою для розгляду заяви.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2011 року у справі №2-1810/2011 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було повністю задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором та суму судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2011 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 19-21, 16-18).
На виконання зазначеного рішення суду Луцьким міськрайонним судом Волиської області 01.11.2011 року було видано виконавчий лист (а.с.4).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2014 року (справа № 0308/16552/12) кредитний договір № 20.00.001258 від 25.12.2007 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було визнано недійсним. Крім того, визнано недійсним з моменту вчинення договір поруки № 20.00.001258/2 від 25.12.2007р., укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «ВТБ Банк» та договір поруки № 20.00.001258/1 від 25.12.2007р., укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «ВТБ Банк» (а.с. 11-14).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 лютого 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.5-10).

Відповідно до ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 424 ЦПК України, з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана: 1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили; 2) з підстав, визначених пунктами 2-3 частини другої та частиною третьою статті 423 цього Кодексу, - не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Як встановлено судом, 22.05.2013 року ОСОБА_1 звертався із такою заявою до суду (з підстав визнання недійсним кредитного договіру, укладеного між ним та установою банку, згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 04.04.2013 року).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2013 року заяву відповідача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено та постановлено скасувати рішення Луцького міскрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2011 року у справі № 2-1810/11 за позовом ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 листопада 2013 року вказане рішення суду від 18.09.2013 року скасовано, а заяву про його перегляд за навовиявленими обставинами залишено без задоволення (а.с.43-44).

В обґрунтування вказаної ухвали зазначено про факт скасування ухвалою колегії ВССУ від 02.10.2013 року рішення Луцького міськрайонного суду від 04.04.2013 року та ухвали Апеляційного суду Волинської області від 15.05.2013 року (справа за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним) з передачею справи на новий розгляд.

Зважаючи на те, що рішенням судів першої та другої інстанцій при повторному розгляді справи кредитний договір було визнано недійсним до нього застосовуються усі наслідки недійсності, передбачені ст.216 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, у заявника відсутній обовязок сплати суми заборгованості згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2011 року та, відповідно, й виконавчого листа, що виданий на виконання вказаного рішення.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП), Тернопільським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 10 березня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53553175 (стягувачем за яким є ВАТ «ВТБ Банк», а боржником ОСОБА_1О.), яке на даний час не завершено.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до зазначеного, перелік підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не є вичерпним.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання, та матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов'язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, встановлений ст. 16 ЦК України, однак, зважаючи на аналіз положень вказаної норми закону, він не є вичерпним.

Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів та ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при здійсненні правосуддя має керуватись принципом верховенства права у контексті Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ЄКПЛ) і практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), які слід застосовувати судам при розгляді справ як джерело права відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Абз. 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту», ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 року передбачено, що відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Покликання в запереченнях представника стягувача на ту обставину, що боржник ОСОБА_1 не скористався своїм правом на перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду від 18.09.2013 року, а саме з 20.11.2013 року на увагу суду не заслуговують, виходячи з наступного.

Так, нормою ч.1 ст. 362 ЦПК України, в редакції 2004 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду. При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Рішення Луцького міськрайонного судду від 16 серпня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором набрало законної сили 28 вересня 2011 року, а відтак трирічний строк для перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, станом на дату набрання судовим рішенням законної сили, яке могло бути підставою для скасування рішення за нововиявленими обставинами, сплив і не може бути поновлений в силу вимог ч.1. ст. 362 ЦПК України( в редакції 2004 року).

А тому, єдиним способом захисту порушеного права заявника є звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 12,13, 76,71,81, 89, 423, 432 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 215, 216 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 01.11.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-1810/11 за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту ухвали 22 січня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_6