Справа № 452/3235/19
УХВАЛА

17 грудня 2019 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Галина В.П.,

секретар Топорович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,-

за участю скаржника ОСОБА_1 ,

представника Самбірського МВ ДВС Мазуркевич Л.І.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою покликаючись на те, що в провадженні Самбірського МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває на виконанні виконавче провадження №58663789 з примусового виконання виконавчою листа №452/2472/15-ц, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» 799 520 (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 74 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до постанови державного виконавця, звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримує у ТОВ «Самбірська Еко-Цегла». Розмір стягнення визначено в обсязі 20 %.

ОСОБА_1 вважає дане звернення стягнення на його заробітну плату неправомірним, оскільки відповідачем порушена черговість звернення стягнення на майно боржника, а саме: в першу чергу слід було звернути стягнення на предмет застави (іпотеки), тим більше, що стягнення відбувається на користь заставодержателя майна (ПАТ «Кредобанк»), і лише у порядку недостатності коштів від реалізації заставного майна, звертати стягнення на його заробітну плату.

Із врахуванням наведеного, просить суд задовольнити подану ним скаргу.

Скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав подану ним скаргу, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що його загальний місячний дохід менше 4 000 гривень. У поручителя мінімальна пенсія. Для нього на даний час накладно платити гроші по кредиту, коли в кінцевому результаті і так заберуть квартиру. Також йому не вистачає коштів, щоб погашати стягнення і платити 20 % стягнення згідно постанови державного виконавця.

Представник Самбірського МР ВДВС Мазуркевич Л.І. у судовому засіданні скаргу заперечила та пояснила, що у відділі ДВС 19.03.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 , копію якої скеровано боржнику поштою рекомендованим листом. Однак боржник листа не отримав, оскільки відмовився отримувати його на пошті, тому вказаний конверт був повернутий у відділ ДВС за закінченням встановленого терміну зберігання. Боржник у відділ не з`являється, не повідомляє про наявність майна, на яке можна було б звернути стягнення. У відділі ДВС він був лише один раз, де йому запропоновано надати письмову згоду на продаж квартири, однак він відмовився в усному порядку. З метою з`ясування майнового стану боржника, скеровано запити в реєструючі органи. Згідно відповіді пенсійного фонду та податкової служби з`ясовано, що боржник отримує дохід, тому винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та скеровано для виконання за місцем праці ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником зареєстроване майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Дане майно перебуває в іпотеці стягувача ПАТ «Кедобанк».

Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, яке перебуває в іпотеці, якщо в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Протягом дії цього закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки такий закон не призупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію закону на період його чинності.

Також враховуючи, що згідно Закону України «Про судовий збір», не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, просить також відмовити в задоволенні вимог скаржника про стягнення з відділу ДВС сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп .Із врахуванням наведеного просила суд відмовити у задоволенні поданої скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ВАТ «Кредобанк» в особі заступника директора Самбірської філії Балицької Г.М. та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого банк видав позичальнику кредит в сумі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США 00 центів на строк до 12.04.2018 року на придбання житлової нерухомості двохкімнатної квартири на вторинному ринку, за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 4-5).

16.04.2008 року між ВАТ «Кредобанк» від імені якого на підставі довіреності діє заступник директора Самбірської філії Балицька Г.М. та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, на забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за наведеним кредитним договором. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира за АДРЕСА_2 . Даний договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та додаткових договорів до нього. (а.с. 6-8).

Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2018 року по справі № 452/2472/15-ц, ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №А010001 від 15.04.2008 року в розмірі 799 520 (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 74 коп.

На підставі вказаного рішення суду від 11.05.2018 року, після набрання ним законної сили, було видано виконавчий лист, який в подальшому скеровано для примусового виконання у Самбірський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

19.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. (а.с. 21).

У процесі виконання наведеного виконавчого провадження державним виконавцем ОСОБА_2 скеровано запити в реєструючи органи з метою з`ясування майнового стану боржника. Згідно отриманих відповідей відомо, що боржник ОСОБА_1 пенсії не отримує, однак працює; фізичну-особу підприємця припинено, та надано перелік джерел доходу; земельної ділянки у його власності не зареєстровано; на обліку у відділі управління соціального захисту населення не перебуває, жодного виду допомоги не отримує; також відсутні дані про зареєстровані за ним транспортні засоби. (а.с. 22, 23, 25-29).

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником зареєстроване майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Дане майно перебуває в іпотеці стягувача ПАТ «Кедобанк». (а.с. 24).

Згідно п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ч. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки такий закон не призупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію закону на період його чинності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

25.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та скеровано для виконання за місцем праці ОСОБА_1 (а.с. 10).

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи з`ясовані судом в ході судового розгляду обставини та беручи до уваги надані сторонами пояснення і представлені ними документи, суд дійшов висновку, що подана скаржником ОСОБА_1 скарга не містить підстав для задоволення, оскільки, державним виконавцем Мазуркевич Л.І. в ході виконання виконавчого провадження № 58663789, відкритого на виконання виконавчого листа № 452/2472/15-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором, вжито передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо з`ясування майнового стану боржника; при виявленні наявного майна, яке перебуває в іпотеці, враховано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та вжито заходів шляхом винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, беручи до уваги реальні обставини справи, оскільки боржник ОСОБА_1 відмовляється надати письмову відмову на відчуження майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Також слід врахувати, що згідно Закону України «Про судовий збір», не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Однак враховуючи норми ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Із врахуванням наведеної норми, суд не здійснює стягнення судових витрат із скаржника, оскільки дані витрати були ним сплачені при подачі скарги.

Керуючись ст.ст. ч. 6 ст. 259, 260, 447-451 ЦПК України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Текст повної ухвали буде складено 23.12.2019 року.

Суддя