ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 645/4949/15-ц

провадження № 22-ц/818/229/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Харківська міська рада,

3-я особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом та заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та визнання права власності у порядку набувальної давності,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, постановлене 02 липня 2018 року, у складі судді Сілантьєвої Е.Є., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив в останній редакції 11.01.2018 року до ОСОБА_2, Харківської міської ради, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом та заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 його бабуся ОСОБА_3 померла. За життя його бабуся склала заповіт від 10.05.2011 року, яким усі свої права та обов'язки, все своє майно заповідала позивачу. ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 Спадщину прийняв в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно складеного ОСОБА_4 заповіту все належне йому майно він заповідав ОСОБА_2

Також ОСОБА_1 зазначає, що на день смерті ОСОБА_4 його бабуся ОСОБА_3 була непрацездатною, оскільки на той час їй виповнилось 87 років, а тому вона мала право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту. У разі, якби спадкування відбувалось за законом, ОСОБА_3, як дружина померлого була б єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 Таким чином, при спадкуванні за законом їй належала б Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_3, як непрацездатна вдова померлого мала право на обов'язкову частку і від усього спадкового майна.

08.05.2015 року ОСОБА_3 звернулась до 12 ХДНК із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов'язкову частку у спадщині за заповітом її чоловіка ОСОБА_4), однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не було надано оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Надати оригінал правовстановлюючого документу на домоволодіння ОСОБА_3 не мала можливості, оскільки документи тримає у себе відповідач ОСОБА_2

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований в цілому за ОСОБА_4 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки. Вищевказані відомості є невірними, оскільки домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної власності гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Харківським МБТІ 13.03.1981 року №50881, що є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу, Ѕ частина домоволодіння зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки.

На підставі рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 02.04.1985 року «Про анулювання правової реєстрації на частину домоволодіння по АДРЕСА_1» було анульовано правову реєстрацію на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 та належну останньому Ѕ частину вищевказаного домоволодіння передано гр. ОСОБА_4 для господарських потреб без права використання її під житлові приміщення.

Окрім цього, згідно відповіді КП «БТІ» від 04.05.2016 р. встановлено, що під час проведення реєстрації права власності на підставі договору на право забудову будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 03.08.1953 р. за ОСОБА_4 було помилково зареєстровано житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому, замість Ѕ частини. З 01.06.1991 року ОСОБА_3 знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 З 09 червня 1991 рок по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 бабуся була постійно зареєстрована та мешкала у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, безперервно володіла та відкрито користувалась усіма частинами домоволодіння, доглядала за будинком, утримувала його, постійно робила в ньому поточний та капітальний ремонт, вела господарство, сплачувала комунальні платежі, тобто прийняла спадкове майно в силу ст. 1241 ЦК України.

Також зазначає, що ОСОБА_3 заявила про своє право, прийняла обов'язкову частку у спадщині за заповітом ОСОБА_4 Прийнявши обов'язкову частку у спадщині, ОСОБА_3 набула право на обов'язкову частку у спадщині, яка складається з Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1, однак внаслідок смерті не встигла оформити її. Враховуючи те, що через об'єктивні обставини, а також через те, що за нежитловими приміщеннями №1-1 площею 7,0 кв.м., 1-2, 1-5,1-6,1-7 ніхто не слідкував належним чином, не проводився поточний та капітальний ремонт, частина нежитлових приміщень домоволодіння по АДРЕСА_1 внаслідок постійного впливу опадів, зміни температури і кліматичних умов була зруйнована та позивачем за цей час там збудовано нові приміщення, які є новоствореною річчю.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд визнати за ним, право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, який складається з приміщення №1-1 (коридор) площею 6,9 кв.м ; приміщення №1-3 (житлова) площею 12,0 кв.м; приміщення 1-4 (житлова) площею 13,7 кв.м. в порядку спадкування за заповітом від 10.05.2011 р. після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належить їй в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог посилалась на те, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, який постійно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1. Зазначений житловий будинок ОСОБА_4 побудував на земельній ділянці площею 412 кв.м., наданий йому та ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Сталинської райради депутатів трудящих від 02.06.1953 року про відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, відповідно до Указу Президії Верховної Ради від 26.085.1948 р. На підставі вищевказаного рішення, між житловим управлінням з одного боку та ОСОБА_6, та ОСОБА_4 був укладений договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 03 серпня 1953 року. Відповідно до умов договору був побудований буд. «Літ. А-1» та надвірні будівлі. Відповідно до п.15 Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою- побудовані на земельній ділянці будівлі є приватною власністю забудовників. 13.03.1981 року, ОСОБА_4 отримав у Харківському МБТІ Реєстраційне посвідчення про те, що Ѕ частина спірного домоволодіння, зареєстрована за ним на праві приватної власності на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою та записано під реєстровим №50881. Співвласник ОСОБА_6 також зареєстрував своє право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в Харківському БТІ. 03 жовтня 1973 року на підставі рішення виконкому №105 співвласник ОСОБА_6 зі своєю родиною був відселений в квартиру по АДРЕСА_2. З Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 02.04.1985 року «Про анулювання правової реєстрації на частину домоволодіння по АДРЕСА_1» вбачається, що співвласник ОСОБА_6 зі своєю родиною був відселений. Далі, в рішенні зазначено, що правова реєстрація на Ѕ частину домоволодіння при відселенні ОСОБА_6 не анульована, правовстановлюючі документи загублені. У другій половині будинку продовжив проживати ОСОБА_4 зі своєю родиною. Таким чином, ОСОБА_4 з жовтня 1973 року фактично, а з 02.04.1985 року юридично до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 володів та користувався Ѕ частиною спірного домоволодіння і може вважатися таким, що набув право власності на неї в порядку набувальної давності, оскільки правова реєстрація цієї частини домоволодіння не була анульована не з вини ОСОБА_4 як у 1973 році так і в 1985 році.

На все належне йому майно, ОСОБА_4 18.02.2011 року зробив заповіт на ім'я ОСОБА_2 Заповіт був посвідчений державним нотаріусом 12 ХДНК, реєстровий №5-10. Після сперті ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом була його дружина ОСОБА_3, з якою спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з 01.06.1991 року. Спадкоємцем за заповітом була ОСОБА_2 Не погодившись з заповітом, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до неї про визнання заповіту недійсним та визнання за нею права власності на спірне домоволодіння. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року позов був задоволений. Рішенням судової колегій судової палати у цивільних справах АСХО від 21.01.2014 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.11.2013 року було скасовано та в позові ОСОБА_3 відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем за заповітом є її онук - ОСОБА_1 Зазначає, що через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів позбавлена оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 Просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з частини приміщення № 1-1, площею 6,9 кв. м., приміщення 1-3, площею 12 кв.м., приміщення 1-4, площею 13,7 кв.м. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння ОСОБА_8 позбавлена можливості оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 через нотаріальну контору, а тому вимушена звернутися до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з частини приміщення № 1-1, площею 6,9 кв. м.; приміщення 1-3, площею 12 кв.м.; приміщення 1-4, площею 13,7 кв.м. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з частини приміщення № 1-1, площею 6,9 кв. м., приміщення 1-3, площею 12 кв.м., приміщення 1-4, площею 13,7 кв.м. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частини позовних вимог про визнання права у порядку набувальної давності на Ѕ частину домоволодіння - відмовлено.

Судові витрати, сплачені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, віднести на їх рахунок, звільнивши від обов'язку сплачувати одна одній частину судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 протягом всього часу розгляду справи шляхом уточнення позовних вимог та надання до суду технічних паспортів на спірне домоволодіння, зменшив обсяг спадкового майна. При цьому належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок позивач перебудував і в цьому дійсно була необхідність, суду не надав. Зазначає також, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину спірного майна в порядку набувальної давності, оскільки звертаючись до суду з цими позовними вимогами виходила з норм діючого законодавства, а саме: ч. 1,2 ст. 344 ЦК України. Вважає, що після смерті ОСОБА_4 апелянт вступила в управління та володіння спадковим майном, а також звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а тому відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України може приєднати до часу свого володіння майном увесь час, протягом якого цим майном володів ОСОБА_4, чиїм спадкоємцем вона є.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Харківським міським бюро технічної інвентаризації від 13.03.1981 року, реєстровий №50881, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки (т.1 а.с.14).

З Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 02.04.1985 року «Про анулювання правової реєстрації на частину домоволодіння по АДРЕСА_1» вбачається, що анульовано правову реєстрацію на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6. Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 передано ОСОБА_4 для господарських потреб, без права використовувати під житлові приміщення (т.1 а.с.15-16).

В матеріалах інвентарної справи мається звідний оціночний акт на спірне домоволодіння (т.2 а.с.151), з якого вбачається інвентаризаційна вартість всього домоволодіння станом на 13.03.1973 р., 13.02.1980 р. Із зазначеного акту вбачається, що у 1973 та 1980 р.р. домоволодіння складалось з: з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 80,1 кв.м., сараїв літ. «Б» та «Ж», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «Д» та «Е», паркану №1. Зі звідного оціночного акту на спірне домоволодіння від 23.02.2011 року вбачається, що спірне домоволодіння складалось з: житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., сараїв літ. «Б» та «Ж», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «З» та огорожі 1-3 (т.2 а.с.151).

Згідно відповіді КП «Харківське МіськБТІ» від 12.07.2011 р. встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 в цілому (Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки ( р.№1-10534 від 03.08.1953 р.), т.1 а.с.21.

За змістом відповіді 12 ХДНК від 13.05.2011 року №1100-01-16, на день посвідчення заповіту 18.02.2011 за р.№5-10 ОСОБА_4 мешкав в АДРЕСА_1. Рік народження заповідачки -1926 (т.1 а.с.22).

Згідно заповіту від 18.02.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Доценко О.О. реєстровий №5-10, ОСОБА_4 все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось та взагалі все, що йому буде належати на день його смерті заповідав ОСОБА_2, 1956 р.н (т.1 а.с.23).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого відділом ВДРАЦС Фрунзенського райвиконкому в м. Харкові 01.06.1991 року, актовий запис №332, ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу «ОСОБА_3») (т.1 а.с. 117).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно 10.05.2011 року серії НОМЕР_2 ВДРАЦС по м. Харкову ХМУЮ- ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №2823 (т.1 а.с. 28).

Згідно відповіді КП «Харківське МіськБТІ» від 07.07.2015 №701/3 встановлено, що у зв'язку із зміною порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі ЗУ «Про внесення змін до Закону України» «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України від 11.02.2010 р. №1878/VI, повноваження по проведенню державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які до 31.12.2012 р. виконувались реєстраторами КП «Харківське МіськБТІ»», починаючи з 01.01.2013 р. здійснює відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та нотаріуси ХМНО. Також повідомлено, що згідно архівної інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 03.08.1953 р., посвідченого 3 ХДНК, р.№1-10534 (реєстраційне посвідчення від 13.03.1981 р. р.№50881) та рішення виконкому Фрунзенського району м. Харків від 02.04.1985 р. (т.1 а.с.45).

Відповідно до заповіту від 10.05.2011 року, посвідченого державним нотаріусом 5 ХДНК ОСОБА_7, реєстровий №2-423 ОСОБА_3 все своє майно заповідає ОСОБА_1 (т.1 а.с.56).

Згідно відповіді 12 ХДНК від 05.01.2016 року №8/01-16 встановлено, що після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 заведена спадкова справа №978/2015, що містить заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини згідно заповіту. Інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося (а.с.58 т.1).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харків від 29 листопада 2013 року заповіт ОСОБА_4, посвідчений 18 лютого 2011 року, державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, на користь ОСОБА_2 визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014 року, рішення Фрунзенського районного суду м. Харків від 29.11.2013 року скасовано. ОСОБА_3 в позові відмовлено (т.1 а.с.115-116).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2014 року, винесеної державним нотаріусом 12 ХДНК Доценко О.О. - ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_2 не надані правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві. В матеріалах спадкової справи №316/2011, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 будь-які документи, що підтверджують право власності відсутні, в зв'язку з чим правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину не вбачається (т.1 а.с.155).

Постановою державного нотаріуса 12 ХДНК Хлистун О.В. від 08.05.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки останньою не надані правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві. В матеріалах спадкової справи № 316/2011, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 будь-які документи, що підтверджують право власності відсутні, в зв'язку з чим правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину не вбачається (т.2 а.с.54).

Відповідно до акту від 11.03.2016 року, складеного комісією встановлено, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.06.1991 року по день своєї смерті постійно була зареєстрована і проживала в домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1, безпосередньо володіла та користувалась всіма частками домоволодіння, здійснювала поточний та капітальний ремонт домоволодіння. З лютого 2011 року в домоволодінні за вищевказаною адресою разом з ОСОБА_3 постійно проживав та продовжує проживати ОСОБА_1 (т.1 а.с.193).

Відповідно до інформаційної довідки, виданої ОСОБА_1 Фрунзенським відділенням Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області 23.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується позитивно, в зловживанні алкогольними напоями помічений не був, сварок в родині та з сусідами не влаштовує. За адресою: АДРЕСА_1 проживає, але не зареєстрований з 2011 року, разом з дружиною та дітьми (т.1 а.с.194).

Згідно відповіді КП «Харківське МіськБТІ» від 04.05.2016 №2767 встановлено, що 13.03.1981 року під час проведення реєстрації права власності на підставі Договору про право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 03.08.1983 року, посвідченого 3 ХДНК, р. №10535 та Акту приймання індивідуального домоволодіння, затвердженого Рішенням виконкому Фрунзенського району м. Харків №249/1 від 05.08.1980 р. було помилково зареєстровано за ОСОБА_4 житловий будинок в цілому, замість Ѕ частини. Заяв на реєстрацію іншої Ѕ частини житлового будинку до КП «ХМБТІ» не надходило. 22.04.1985 року до матеріалів інвентаризаційної справи долучено Рішення Фрунзенського району м. Харків №96/10 від 02.04.1985 р. про анулювання правової реєстрації на Ѕ частини житлового будинку на ім'я ОСОБА_6 та передачі цієї частини ОСОБА_4 для господарських потреб без права використання її під житлові приміщення. Перереєстрація права власності не проводилась (т.1 а.с.201).

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних об'єктів, виконаного експертом ТОВ «Арбудпроект» Пастернак Н.О. встановлено, що за результатами проведення технічного обстеження об'єкта: житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку літ. «А-1», що складається з приміщень 1 поверху 2,3,4,5,6, І,ІІ, загальною площею 80,1 кв.м, житловою 39,7 кв.м. , а також надвірних будівель а-прибудова, а1-веранда, №1-хвіртка, №2-паркан, №3-паркан, № колодязь, розташованого на земельній ділянці площею 0,412 га встановлено відповідність вимогам надійності і можливість безпечної експлуатації (т.1 а.с.140-145).

Із матеріалів спадкової справи №316/2011 заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та спадкової справи №978/2015, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 встановлено, що 24.04.2011 року в м. Харків помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3. При житті 18.02.2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого належне йому на праві власності майно він заповів ОСОБА_2. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Доценко О.О. В матеріалах спадкової справи №316/2011 наявна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Також в матеріалах спадкової справи наяві постанови державних нотаріусів 12 ХДНК Доценко О.О. та Хлистун О.В. про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчинені нотаріальної дії, оскільки останніми не надано оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. (т.2 а.с. 17,23).

Із матеріалів спадкової справи № 978/2015 заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, вбачається, що позивач ОСОБА_1, є онуком померлої ОСОБА_3 При житті 10.05.2011 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого належне йому на праві власності майно вона заповідала ОСОБА_1. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом П'ятої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_7 В матеріалах спадкової справи № 978/2015 наявна заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини (т.2 а.с. 3).

Відповідно до довідки, виданої ХМБТІ від 19.06.1972 року про належність та технічний стан житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 13.06.1973 року встановлено, що житловий будинок літ. «А-1» має середній знос 42 % та знаходиться в незадовільному стані, а квартира №2 перебуває в поганому стані. Зовнішні стіни товщиною в Ѕ шлакоблока не відповідають вимогам теплоізоляції та несущої конструкції. У зв'язку з наявністю високого рівня ґрунтових вод, житловий будинок літ. «А-1» інтенсивно амортизується і в разі , якщо буде ліквідована зазначена причина, може прийти в неналежний для експлуатації стан (т.2 а.с.154-156).

Відповідно до умов договору на право будівлі будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 03.08.1953 року, укладеним між Житловим управлінням Сталінською міською районною радою депутатів трудящих та ОСОБА_6 і ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом 3 міської Державної нотаріальної контори Зільберштейн Х.Л. за реєстровим №1-10534 був побудований буд. «Літ. А-1» та надвірні будівлі. Відповідно до п.15 Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою- побудовані на земельній ділянці будівлі є приватною власністю забудовників (т.2 а.с.171-175).

Рішенням Виконкому Сталінської міської ради депутатів трудящих від 02.06.1953 року -рішення виконкому від 14.10.1952 року про виділ ОСОБА_6 земельної ділянки для індивідуального будівництва будинку по АДРЕСА_3 - скасовано. Виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 для індивідуального будівництва будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_4 загальною площею 412 кв.м. Зобов'язано РЖУ розірвати договір з ОСОБА_6 (т.2 а.с.176)

Згідно Акту приймання індивідуального домоволодіння від 24.06.1980 року, складеного районною комісією Фрунзенського району встановлено, що об'єктом огляду є будинок АДРЕСА_1. Будівництво розпочато в 1954 році, закінчено в 1956 році. Загальна площа будинку складає 80,1 кв.м., житлова площа - 39,7 кв.м. Будинок складається з 4 житлових кімнат, 2 сіней та веранди. На земельній ділянці розташовані сараї літ. «Б», та «В», погріб літ. «Г», вбиральні літ. «Д» та «Е»(т.2 а.с.177).

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 05.08.1980 р. №24911 затверджено акт прийому індивідуального домоволодіння, побудованого за проектом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та зобов'язано останніх зареєструвати будинок в Харківському БТІ (т.2 а.с.178).

З Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 02.04.1985 року №96/10 «Про анулювання правової реєстрації на частину домоволодіння по АДРЕСА_1» вбачається, що анульована правова реєстрація на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6. Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 передано ОСОБА_4 для господарських потреб без права використання її під житлові приміщення (т.2 а.с.180-181).

Відповідно до технічного паспорту станом на 24.05.2011 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 Відповідно до даного технічного паспорту спадкове майно складалось з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., сіней літ. «а, а,2», веранди «а1», сараїв літ. «Б» та «Ж», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «З» та огорожі 1-3 (т.1 а.с.17).

Відповідно до технічного паспорту станом на 26.06.2015 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 Відповідно до даного технічного паспорту спадкове майно складалось з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., прибудови літ. «а», веранди літ. «а2а3», огорожі 1-3 та колодязю№4 (т.1 а.с.118-122).

Відповідно до технічного паспорту станом на 23.02.2011 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 Відповідно до даного технічного паспорту спадкове майно складалось з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., сараїв літ. «Б» та «Ж», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «З» та огорожі 1-3 (т.1 а.с.118-122).

Відповідно до технічного паспорту станом на 12.06.2017 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 Відповідно до даного технічного паспорту спадкове майно складалось з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м., господарських споруд літ. «К,Л» та огорожі №2-4 (т.3, а.с.12-16).

Відповідно до технічного паспорту станом на 31.10.2017 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 Відповідно до даного технічного паспорту спадкове майно складалось з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., самовільні забудови, площею 44,3 кв.м. (частина приміщення 1-1, приміщення 1-5, 1-6, 1-7)(т.3, а.с.12-16).

Обставини, що мають значення для справи повно встановлені судом, підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, яким надана належна правова оцінка, судом правильно застосовані норми матеріального права.

Питання спадкування регулюється Книгою 6 ЦК України, зокрема ст. 1216 ЦК України надає легальне визначення спадкування як переходу прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Звернувшись з заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 реалізував своє право на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до положень статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно статті 1297 спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки спадщині інших спадкоємців.

Згідно пункту 4.12. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

ОСОБА_2 - позивач за зустрічним позовом зверталась до 12 Харківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини на житловий будинок після смерті ОСОБА_4, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. З аналогічною заявою з приводу оформлення спадщини на житловий будинок зверталась до 12 Харківської державної нотаріальної контори також ОСОБА_3, якій також було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином ОСОБА_2 не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус зазначила, що відсутні правоустановлюючі документи на майно, яке належало спадкодавцям.

Статтями 25, 246 ЦК України передбачено, що змінити правовстановлюючі документи на нерухоме майно за особою, яка померла, неможливо, оскільки зі смертю особи її дієздатність припиняється.

Пленум Верховного Суду України впостанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснив, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину(п.23).

Згідно ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні, але визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право на обов'язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Оскільки ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_4 була непрацездатною особою, яка досягла 87-річного віку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у неї права, на підставі статті 1241 ЦК України, на обов'язкову частку в спадковому майні, яка становить половину від 1/2 частки у праві власності на будинок.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності у порядку спадкування на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Харкові за кожним. При цьому судом вірно, у відповідності до технічної документації, визначені технічні характеристики та склад приміщень будинку, які не спростовані ОСОБА_2

Звертаючись з позовними вимогами про набуття права власності на Ѕ частині спірного домоволодіння за набувальною давністю, ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_4 з жовтня 1973 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 добросовісно, відкрито та безперервно володів та користування вказаною частиною майна.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п.9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред»явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК Україниможливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. 344 ЦК України, роз'яснення надані судам у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на підставі доказів, поданих сторонами та належним чином оцінених, дійшов до правильного висновку про те, що підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю не має, оскільки рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 02.04.1985 року №96/10 «Про анулювання правової реєстрації на частину домоволодіння по АДРЕСА_1» Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 передано ОСОБА_4 для господарських потреб без права використання її під житлові приміщення (т.2 а.с.180-181).

Отже матеріалами справи, технічною документацією підтверджено, що 1/2 частина будинку на час смерті ОСОБА_4 складалася їз господарських споруд, які є приналежністю будинку, та не є окремим об*єктом права власності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна