Провадження № 2/702/75/19
Справа № 702/1049/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2019 року м.Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Діденко Т.І.,
з участю секретаря - Прилуцької О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Монастирищенська центральна районна лікарня, до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в сумі 6710,99 грн.
Підставою для позову вважає те, що ухвалоюМонастирищенського районного суду від 09.08.2018 задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_2 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України та закрито кримінальне провадження за нереабілітуючої підстави згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.
ОСОБА_2 є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні 13 ліжко-днів з 26.06.2018 до 09.07.2018. За даний період при вартості 1 ліжко-дня 516,23 грн. згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 655 від 21.12.2018 на лікування ОСОБА_2 витрачена сума 6710,99 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.
Злочинними діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 було спричинено умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок якого ОСОБА_2 лікувався в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні, відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодував.
Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).
Згідно даного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.
Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад.
У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі?закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» районна ради є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Вказані положення Закону надають Монастирищенській районній раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоровя, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 Цивільного кодексу України.
Заходи Монастирищенською районною радою щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі не вживалися, що дає право Уманській місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
Керуючись п.3 ст. 131-1 Конституції України, ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; ст.1166, 1206 ЦК України, ст.45 ЦПК України, ч.7 ст.128 КПК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Монастирищенської районної ради, витрати понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину в сумі 6710,99 грн.
Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовільнити.
Представник третьої особи - Монастирищенської районної ради, ОСОБА_4 позов підтримав повністю, просить задовільнити його, справу розглядати без представника районної ради. про що подав в суд заяву № 17/01-20 від 22.01.2019.
Представник третьої особи - Монастирищенської центральної районної лікарні, ОСОБА_5 позов підтримала повністю, просить задовільнити його, справу розглядати без представника ЦРЛ, про що подала в суд заяву № 40 від 18.01.2019.
Відповідач ОСОБА_1 про час, дату та місце розгляду повідомлений у встановленому порядку, заяви про відкладення розгляду справи в суд не подав.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного:
Згідно ухвали Монастирищенського районного суду від 09.08.2018 у кримінальному провадженні № 1-кп/702/81/18 (кримінальній справі № 702/586/18) про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України закрито кримінальне провадження відповідно до п.7) ч.1 ст.284 КПК України в зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
ОСОБА_2 є потерпілим у даній справі.
З даної ухвали суду від 09.08.2018 про закриття провадження, яка станом на 12.02.2019 є чинною, вбачається причинний зв'язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні в хігургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні 13 ліжко-днів - з 26.06.2018 до 09.07.2018.
Згідно довідки Монастирищенської центральної районної лікарні № 655 від 21.12.2018 при вартості одного ліжко-дня 516,23 грн. на лікування ОСОБА_2 витрачена сума 6710,99 грн.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником Монастирищенської центральної районної лікарні є Монастирищенська районна рада.
Відповідно до листа № 341/01-20 від 22.12.2018 Монастирищенська районна рада погодила подання Уманською місцевою прокуратурою позовної заяви в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради про стягнення з винної особи коштів у сумі 6710,99 грн., які були витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2 комунальним закладом Монастирищенською центральною районною лікарнею.
Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету - з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 12-3/VII від 23.12.2016 "Про районний бюджет на 2017 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2017 рік були передбачені видатки на утримання лікарні.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно п.3 Порядку кошти, витрачені на лікування потерпілого, стягуються судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора, або в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.
Згідно п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.
Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 6710,99 грн.
Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.
Керуючись ст. 22, 1166, 1206 ЦК України; ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»; ст. 10, 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування»; Постановою Пленуму ВСУ від 07.07.1995 року № 11; ст.128, 284 КПК України; ст. 3, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 56, 82, 141, 258-259, 263-265, 273, 280--283, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовільнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Суддя Т.І.Діденко