Справа №442/1100/19
Провадження №2/442/639/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, 09 червня 2014 року померла його дружина, ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частка у спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №159 на вул.Українській у с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області. За життя вона заповіт не склала, спадщину після її смерті прийняли спадкоємці за законом, він - ОСОБА_1М, та їхній син ОСОБА_4. Для оформлення спадкових прав вони звернулися до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де було заведено спадкову справу №58/2018. Однак, 16 червня 2018 року його син ОСОБА_4 помер. За життя останній заповіт не склав, спадкових прав після смерті матері оформити не встиг. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після його смерті є він - його батько, та ОСОБА_2 - його дочка. Для оформлення спадкових прав вони знову звернулися до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де заведено спадкову справу №59/2018. Оскільки після смерті його дружини ОСОБА_3, відкрилася спадщина до складу якої входить лише частка у спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №159 на вул.Українській у с.Рихтичі, то він також звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на свою частку у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частки вказаного будинковолодіння. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки жоден із спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, не подав нотаріусу письмової заяви щодо визначення та погодження частки померлої ОСОБА_3 у спільній власності подружжя на вказаний житловий будинок, отже визначити вказану частку не вбачається можливим. Відтак, він змушений звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомила, заяви про можливість розгляду справи у її відсутності не надала.

На підставі вищевказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Суд встановив, 09 червня 2014 року померла дружина позивача, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 358308 та свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 172556 відповідно.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 500900, ОСОБА_4 (син позивача) помер що 16 червня 2018 року.

Як стверджується свідоцтвом про вправо особистої власності на житловий будинок від 19.12.1995 року, реєстровий № 781 в реєстровій книзі № 3, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №159 на вул.Українській у с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області належить ОСОБА_3.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1 від 01.02.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя щодо спадкового майна, а саме на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №159 на вул.Українській у с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, оскільки жоден із спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, не подав нотаріусу письмової заяви щодо визначення та погодження частки померлої ОСОБА_3 у спільній власності подружжя на вказаний житловий будинок, отже визначити вказану частку не вбачається можливим.

Матеріалами справи встановлено, що казаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №159 на вул.Українській у с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області був набутий позивачем разом з дружиною за час перебування у шлюбі, але під час оформлення права власності титульним власником зазначено лише дружину - ОСОБА_3

Згідно ст.22 КпШС України (чинний під час набуття права власності на будинок), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

В силу положень ст.28 КпШС України, в разі поділу спільного сумісного майна подружжя, їх частки визнаються рівними.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 23 Постанови від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно п.1.1. Глави 11 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до п.3.4. Листа ВССУ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Виходячи з наведеного, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №159 на вул.Українській у с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області є рівними та становлять Ѕ відповідно.

Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

У відповідності до ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частною 1 статті 1267 ЦК України, передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Аналізуючи наведене судом встановлено, що частки позивача ОСОБА_6 та його померлого сина ОСОБА_4, у спадщині після смерті дружити та матері ОСОБА_3 відповідно, є рівними та становлять по 1/4 кожна.

Нотаріусом ОСОБА_5 у своїй постанові про відмову у вчинення нотаріальної дії №1 від 01.02.2019 року зазначено, що спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого 16.06.2018 року, є його батько, позивач по справі - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином, виходячи із рівності часток у спадщині кожного із спадкоємців в порядку спадкування за законом, частки сторін у спадщині ОСОБА_4, померлого 16.06.2018 року, є рівними та становлять по 1/8 кожна.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. На підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як особа з інвалідністю І групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є №075412, тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 81, 264, 265, 352 ЦПК України , суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визначити, що частка ОСОБА_3, яка померла 09 червня 2014 року, в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №159 на вул.Українській у с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, становила - 1/2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 51,6 кв.м, житловою - 15,4 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Рихтичі, вул.Українська, 159, у спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 51,6 кв.м, житловою - 15,4 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Рихтичі, вул.Українська, 159, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла 09 червня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/8 частку житлового будинку, загальною площею 51,6 кв.м, житловою - 15,4 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Рихтичі, вул.Українська, 159, в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4, який помер 16 червня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (82151, с. Рихтичі вул.Українська, 90, Дрогобицький район, Львівська область) в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.