Справа № 570/732/14-ц
провадження № 6/570/1/2019
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10) заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що виконавчі листи видані помилково, так як на час видачі рішення не мало законної сили, ОСОБА_1 у поданій 13 листопада 2017 року заяві просить визнати виконавчі листи, видані на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року №54999012, №54999068 та від 27 березня 2015 року № 54999165 по цивільній справі № 570/732/14-ц, такими, що не підлягають виконанню.

08 липня 2019 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області задоволено заяву про самовідвід судді Красовського О.О.

Всіх учасників справи належним чином повідомлено про час і місце розгляду питання. Заінтересована особа подав заяву, яку просить розглядати у його відсутність, що не проти задоволення даної заяви, оскільки на даний час спір сторін вирішений добровільно. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду даного питання у відсутність сторін, оскільки їх явка не є обов`язковою. За таких умов, суд у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд даного питання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Встановлено, що 10 листопада 2017 року ОСОБА_2 поштою отримав три постанови державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Коржаневської В. А. від 27.10.2017 р. про відкриття виконавчих проваджень:

№ 54999012 по виконанню виконавчого листа № 570/732/14-ц, виданого 17.09.2014 р. Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20 000 грн.;

№ 54999068 по виконанню виконавчого листа № 570/732/14-ц, виданого 17.09.2014 р. Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 330 грн.

№ 54999165 по виконанню виконавчого листа № 570/732/14-ц, виданого 27.03.2015 р. Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 640,79 грн.;

З їх змісту вбачається, що вони видані на підставі рішень апеляційного суду Рівненській області від 17 вересня 2014 року та 27 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про застосування наслідків визнання правочину недійсним.

Рішення апеляційного суду Рівненській області від 17 вересня 2014 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 20 тис. грн., переданих у рахунок оплати за недійсним договором частини будинку та 70 181 грн. витрат, понесених на ремонт цього будинку, а отже і судових витрат в сумі 1 330 грн. скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Рівненського районного суду від 03 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на ремонт 46/100 частини будинку суд скасував.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частини будинку суд задовольнив частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 64 079 грн. витрат, понесених на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1 .

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції суд залишив без змін.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 грн. 79 коп. та 5 000 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення апеляційного суду Рівненській області від 27 березня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку, а отже і судових витрат в сумі 5 640,79 грн. скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Рівненського районного суду від 03 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на ремонт 46/100 частини будинку суд скасував.

Суд відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1 .

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2016 року ОСОБА_2 оскаржив до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, проте вказаний суд ухвалою від 19 липня 2017 року касаційну скаргу відхилив, рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2016 року залишив буз змін.

До вказаних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом /ст.446 ЦПК України/. Якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

За ч.2 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та у ст.432 ЦПК України /чинна редакція/, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. За ч.4 вказаної вище статті суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Відповідно до вимог ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ч.4 ст.10 ЦПК України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012), що, на думку суду, є неприпустимим в умовах розвитку демократичного суспільства. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, на виконанні якого наполягає стягувач, фактично нівелює сутність судового захисту та судового рішення, що є недопустимим в умовах демократичного суспільства.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п.1 ст.6 Конвенції, і є порушенням права на суд.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. П.1 ч.1 ст.3 Закону встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

З огляду на викладене, керуючись ст.387 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

задоволити заяву адвоката Шмайхеля Анатолія Казмировича в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Визнати виконавчі листи № 570/732/14-ц, видані 17 вересня 2014 року та 27 березня 2015 рку Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20 000 грн., 1 330 грн. та 5 640,79 грн. такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.