Ім`ям України Провадження № 2/200/1841/19
26 червня 2019 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Литвиненка І.Ю., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», у серпні 2018 року, звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому прохає стягнути заборгованість за договором № б/н від 10 листопада 2007 року, яка склалася станом на дату смерті позивальника ОСОБА_3 у сумі 7531 гривні 02 копійки, та судові витрати у сумі 1762 гривні (а.с. 34).
В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі укладеного договору № б/н від 10 листопада 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним і комісію у терміни та на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_3 доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконав, оскільки кредитні кошти не повернув та відсотки за користування кредитом не сплатив. Внаслідок цього, станом на 14 серпня 2013 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 7531 гривні 02 копійки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями покійного за законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тому позивач прохає стягнути з них, як зі спадкоємців покійного, заборгованість у сумі 7531 гривні 02 копійки разом із судовими витратами у сумі 1762 гривень (а.с. 1-3).
Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначене на 13 грудня 2018 року (а.с. 43).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений судом належним чином. Надав в судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 35). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачі, в силу вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 60, 61), але у судове засідання не з`явилися, письмових заяв та клопотань суду не надали. Через це суд, спираючись на норми ст. ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини наданими позивачем письмовими доказами, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10 листопада 2007 року банк та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № б/н, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 7-13). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 17). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 13 березня 2017 року, заборгованість становить 7531 гривні 02 копійки (а.с. 4-6).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Нормами ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. За змістом ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотків. Положення ст. 1218 ЦК України визначають, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Нормою ч. 2 цієї статті ЦК України встановлено, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач вважає, що після смерті боржника ОСОБА_3 залишилася спадкова маса, за рахунок якого відповідачі, як спадкоємці, в порядку ст. 1282 ЦК України, мали би задовольнити вимоги кредитора. Однак доказів наявності та обсягу спадкового майна, що залишилось після смерті позичальника ОСОБА_3 , не надано. Більш того, позивачем не тільки не надано суду відповідних доказів належності покійному ОСОБА_3 на день смерті рухомого та/або нерухомого майна, а й не зазначено про існування такого майна в натурі, тобто з індивідуальним визначенням об`єктів цивільних прав. Через це суд доходить висновку про те, що доведення позивачем своїх вимог ґрунтується на припущенні належності покійному позичальнику якогось майна, однак в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд констатує, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» мав подати докази наявності спадкової маси ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позовною заявою, оскільки відсутність таких доказів унеможливлює пред`явлення вимоги до спадкоємця, який, у випадку прийняття спадщини, відповідає за зобов`язаннями спадкодавця виключно в межах вартості спадкового майна. У випадку, коли у сторони відсутні такі докази та не має можливості надати їх самостійно, за положеннями ст. ст.81, 83, 84, 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний подати клопотання про витребування доказів одночасно з позовною заявою, чого в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» зроблено не було.
Суд звертає увагу на той факт, що заборгованість за кредитним договором від 10 листопада 2007 року продовжувала нараховуватись позивачем після смерті позичальника, про що свідчить наданий до суду розрахунок, виконаний станом на 13 березня 2017 року.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав із ОСОБА_3 кредитний договір. Позичальник умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, за стягненням якої позивач звернувся до суду. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, тому позивач пред`явив вимогу до спадкоємців покійного. Однак достатніх доказів, які б дозволяли суду встановити належність спадкової маси, за рахунок якої можливо задовольнити вимоги кредитора, позивачем не надано, а самостійно збирати докази суд не вправі. Через це суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У зв`язку з цим, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір відшкодуванню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 30 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення, або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів зо дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя І.Ю. Литвиненко