ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Київ

справа № 755/14412/18

провадження № 22-ц/824/3151/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Національна Спілка Кінематографістів України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної Спілки Кінематографістів Українина рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у складі судді Марфіної Н.В., повний текст складений 05.12.2018 року,

встановив:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді виконавчого директора будинку кіно Національної Спілки Кінематографістів України з 14 вересня 2018 року; скасувати запис у трудовій книжці про звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України; стягнути з відповідача Національної спілки кінематографістів України на її користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2018 року по день ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у сумі 5 000 грн. та судові витрати у розмірі 50 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на посаді виконавчого директора будинку кіно Національної спілки кінематографістів України з 2013 року.

12 серпня 2018 року ОСОБА_1 ознайомилась з наказом про своє звільнення з роботи з 14 вересня 2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України та отримала його копію. Трудову книжку позивачу було видано 14 вересня 2018 року без надання довідки про розмір заробітної плати, як цього вимагала остання.

Позивач вказує, що не погоджується з наказом про звільнення її з роботи, оскільки звільнення відбулось без згоди профспілкового комітету, який мав запросити її на своє засідання при розгляді питання за зверненням роботодавця. Зазначає, що відповідач при її звільнення допустився порушень вимог ст.ст. 40, 49, 43 КЗпП України. Крім того, профспілковий комітет не давав свого погодження на її звільнення та її не було попереджено про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, при цьому, на підприємстві відповідача було утворено нову посаду головного менеджера, якому передано повноваження позивача, тобто фактично, на думку ОСОБА_1 , відбулась зміна назви посади, однак цієї обставини не було відображено у штатному розкладі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора будинку кіно Національної Спілки Кінематографістів України.

Стягнуто з Національної Спілки Кінематографістів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 940, 57 грн. з вирахуванням обов'язкових податків та зборів.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішенням суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та повернення судових витрат через порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та 50 000 грн. витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд не врахував неправомірні дії відповідача, ступень фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її житті та конкретні обставини справи.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, відповідачНаціональна Спілка Кінематографістів Українитакож подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 була завчасно попереджена про наступне вивільнення у термін не менше ніж два місяці до запланованого звільнення. Позивачу не було запропоновано іншу вакантну посаду у зв`язку з відсутністю вакантних посад у штатному розписі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач зазначає, що позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що її звільнення з посади призвело до моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем не був наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В суді апеляційної інстанції представник позивача свою апеляційнускаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених у скарзі, а у задоволенні скарги відповідача просив відмовити у зв`язку з її безпідставністю.

Представник відповідача Національної Спілки Кінематографістів України в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скарги відповідача та відмовити у задоволенні скарги позивача ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві.

Третя особа, профспілковий комітет Національної Спілки Кінематографістів України, будучи належним чином повідомлена про день, місце та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Наказом голови НСКУ від 06.06.2018 року №25 «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням штату працівників», з 15.09.2018 року виведено зі штатного розпису НСКУ, введеного в дію з 01.01.2018 року, посаду виконавчого директора - 1 штатну одиницю (а.с. 26).

Згідно копії повідомлення профспілкового комітету №1 від 06.06.2018 року «Про скорочення штату працівників», голова НСКУ повідомляє профспілковий комітет, що на підставі наказу голови НСКУ №25 від 06.06.2018 року - 14.09.2018 року планується провести скорочення штату працівників, а саме: виведення зі штатного розпису посади «виконавчий директор» - 1 штатна одиниця (а.с. 24).

До вказаного повідомлення додане обґрунтування необхідності скорочення штатної одиниці - виконавчого директора, зі змісту якого вбачається, що грошові кошти, які Спілка отримує від договорів оренди, є основним джерелом формування коштів Спілки, тому існує нагальна необхідність в залученні фахівців та/або фахової організації, яка надає послуги у сфері діяльності, спрямованої на пошук орендарів, укладення та належне виконання договорів оренди. В обґрунтуванні зазначено, що, з метою оптимізації фонду заробітної плати та беручі до уваги той факт, що існування у штатному розписі штатної одиниці «виконавчий директор», на якого посадовою інструкцією покладено обов`язок «виконання плану доходів Спілки за статтею оренди приміщення і обладнання Будинку кіно», не сприяє підвищенню ефективності діяльності Спілки, спрямованої на формування коштів Спілки шляхом укладення договорів оренди, голова НСКУ вважає за необхідне скоротити штатну одиницю «виконавчий директор» у порядку, передбаченому чинним трудовим законодавством (а.с. 27).

За змістом копії протоколу №5 засідання профспілкового комітету НСКУ від 07.06.2018 року, профспілковий комітет розглянувши повідомлення голови НСКУ та обґрунтування необхідності скорочення посади «виконавчий директор», ухвалив: ОСОБА_1 надати пояснення та розрахунки за період роботи в НСКУ в письмовому вигляді профкому та голові НСКУ, оскільки посадовою інструкцією покладено обов`язок «Виконання плану доходів Спілки за статтею «Оренда приміщення і обладнання Будинку кіно» на виконавчого директора ОСОБА_1 (а.с. 25).

Згідно акту складеного працівниками НСКУ 07.06.2018 року, ОСОБА_1 ознайомилась з наказом голови НСКУ №25 від 06.06.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням штату працівників», а саме: виведення зі штатного розпису НСКУ з 15.09.2018 року посади виконавчого директора, однак засвідчувати ознайомлення з цим наказом своїм підписом відмовилась (а.с. 28).

В матеріалах справи наявна копія наказу №78-ОС від 26.06.2018 року «Про попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників», яким ОСОБА_1 , виконавчий директор, попереджається про звільнення 14.09.2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. Однак підпису позивача про ознайомлення з цим наказом копія відповідного наказу не містить (а.с. 29).

Згідно акту складеного працівниками НСКУ 26.06.2018 року, ОСОБА_1 ознайомилась з наказом голови НСКУ №78 від 26.06.2018 року про попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників з 14.09.2018 року, однак засвідчувати ознайомлення з цим наказом своїм підписом відмовилась (а.с. 30).

За змістом копії довідки відділу кадрів НСКУ від 21.08.2018 року, станом на 21.08.2018 року, у Національній спілці кінематографістів України відсутні вакантні посади у штатному розписі (а.с. 36).

Матеріали справи містять також копію подання голови НСКУ від 21.08.2018 року голові профспілкового комітету НСКУ про надання згоди на звільнення виконавчого директора ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 33).

Як вбачається зі змісту копії протоколу №6 засідання профспілкового комітету НСКУ від 21.08.2018 року комітет ухвалив: у зв`язку із тим, що відділ кадрів надав довідку, що станом на 21.08.2018 року відсутні вакантні посади у штатному розписі, надати згоду на звільнення з посади виконавчого директора Будинку кіно НСКУ ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням ОСОБА_1 гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством (а.с. 34-35).

Відповідно до наказу №109-ОС від 12.09.2018 року позивачку було звільнено із займаної посади виконавчого директора 14.09.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4).

Суд першої інстанції, поновлюючи ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора будинку кіно та стягуючи з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу виходив з того, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства, що вказує на незаконність здійсненого звільнення, оскільки в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України відповідачем не було запропоновано позивачу переведення на іншу роботу та в порушення ст. 43 КЗпП України, подання відповідача розглядалось профспілковим комітетом за відсутності позивачки.

Проте з таким висновком, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

П.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, з виведенням зі штатного розпису посади виконавчого директора, яку обіймала позивач, при цьому останню було попереджено про наступне вивільнення за два місяці та у зв`язку з відсутністю вакантних на підприємстві посад та неможливістю переведення на іншу роботу на цьому підприємстві, за попередньою згодою профспілкового комітету, останню було звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Та обставина, що подання відповідача розглядалось профспілковим комітетом за відсутності позивачки не є підставою для поновлення позивача на посаді.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при звільненні позивачки з боку відповідача відсутні порушення вимог чинного трудового законодавства, тому висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є помилковим.

Таким чином, встановивши обставини справи, правовідносини сторін та норми закону, які регулюють ці правовідносини, суд неправильно витлумачив зміст цих правових норм, що призвело до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

За таких обставин, апеляційна скарга Національної Спілки Кінематографістів України підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 и залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національної Спілки Кінематографістів України задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішенням.

Позовні вимоги ОСОБА_1 и залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 и на користь Національної Спілки Кінематографістів України судові витрати у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: