Справа №635/7421/18
Провадження №2/635/1176/2019

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі - Крилєвській І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Котляри, вул.Миру, 2/63 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Докучаєвське, вул.Польова, 2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
ВСТАНОВИВ:
07 листопада 2018 року судом з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області були отримані відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання.
Ухвалою від 16 січня 2019 року підготовче судове засідання було закрито і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач у та його представник у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєх неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 цього Кодексу.
За загальними правилами, встановленими ст.ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом - частина друга статті 1187 ЦК України.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Як встановлено у судовому засіданні 17 червня 2018 року приблизно о 05 годині 30 хвилин на 12 кілометрі + 700 метрів під'їзної дороги до аєропорту міста Харкова з боку міста Ростов сталася ДТП за участю транспортного засобу "Wolkswagen Transprter", державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням позивача та транспортного засоба "Wolkswagen Golf", державний номерний знак НСМ 227, під керуванням відповідача. Внаслідок цієї ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Як вбачається зі звіту №011/06/18 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_327 червня 2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу "Wolkswagen Transprter", державний номерний знак НОМЕР_3, становить 128247 грн.50 коп., вартість відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу, з урахуванням зносу, становить 356902 грн.57 коп. (а.с.13-29).
Як вбачається з копії листа, надісланого позивачем на адресу відповідача 09.08.2018 року, позивач пропонував відповідачеві відшкодувати шкоду, заподіяну йому внаслідок ДТП, в добровільному порядку. Зазначений лист відповідач отримав 22.08.2018 року, але на день постановлення судом рішення, заходів для відшкодування шкоди не прийняв (а.с.38-39).
Також позивач звертався з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в МТСБУ, але шкода відшкодована не була (а.с.36-37).
Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відновлювальний ремонт (або ремонт) комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:
Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де:
Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;
См вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;
Сс вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;
ЕЗ коефіцієнт фізичного зносу.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. А також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.
Оскільки відповідачем не оскаржувались висновки спеціаліста щодо визначення вартості шкоди, заподіяної позивачеві внаслідок ДТП, однак, позивач наполягає на стягненні з відповідача саме відновлювального ремонту, тобто не визнає свій транспортний засіб фізично знищиним, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП, у розмірі 128247 грн.50 коп.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з вимогами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 4 ЗУ "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з вимогами п.9 ч.1 ст.5 зазначеноговище Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:
9) особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Частиною 3 статті 6 вищевказаного Закону передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно з вимогами ст.4 ЗУ "Про судовий збір" при зверненні фізичної особи до суду з позовами майнового характеру (відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП), ними сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібале не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; при зверненні фізичної особи до суду з позовами немайнового характер (відшкодування моральної шкоди), сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1762 грн.
Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплаті за позовними вимогами щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, буде становити 1282 грн.48 коп. (128247 грн.50 коп. х 1%), а розмір судового збору, який підлягає сплаті за позовними вимогами щодо стягнення моральної шкоди - 704 грн.80 коп. (1762 грн. х 0,4).
Враховуючи те, що позивач, як інвалід 2 групи (а.с.34), при зверненні з позовом до суду був звільнений від оплати судового збору, судовий збір загальною сумою 1987 грн.25 коп. (1282 грн.48 коп. + 704 грн.80 коп.) підлягає стягненню на користь держави з відповідача.
До позову позивачем був доданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов'язаних з розглядом зазначеної справи. Однак, доказів того, що позивачем понесені зазначені витрати до позову не додано.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 81, 133-141 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Котляри, вул.Миру, 2/63 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Докучаєвське, вул.Польова, 2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, який зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Докучаєвське, вул.Польова, 2, на користь держави судовий збір у розмірі 1987 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят сім) грн.25 коп.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 17 січня 2019 року.
Суддя Н.Л. Панас