Справа № 296/9621/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія є гроші" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договором №-002588 від 02.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 20 591,10 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн., за юридичні послуги у сумі 1500,00 грн. При цьому посилається на те, що 02.05.2018 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші», та відповідачем в електронному вигляді укладено Договір позики №-002588, шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 і виконання ним певних дій, які свідчать про укладання договору. Повідомленням від 02.05.2018 року підтверджується, що позивачем перераховано відповідачу на картковий рахунок НОМЕР_2 позику у розмірі 3 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 2% за кожен день користування позикою, строком повернення позики 23:00 01.06.2018.

Ухвалою судді від 10.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (а.с.53-54).

02.11.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що сума заборгованості, яку просить стягнути позивач - 20 591,10 грн. значно перевищує розмір безпосереднього тіла кредиту - 3000,00 грн. Відповідно до ст.21 Закону України "Про споживче кредитування", яким позивач керується у своїй діяльності, у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов'язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Разом з цим, п.7.1 договору №-002588 від 02.05.2018 року про надання позики , в тому числі і на умовах фінансового кредиту, зазначено, що загальний розмір пені, що підлягає сплаті за договором не може перевищувати розмір встановлений законом (а.с.58-60).

02.11.2018 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.78).

Ухвалою судді від 08.11.2018 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково. Призначено судове засідання для розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.81).

04.12.2018 року від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.87).

11.01.2019 року представником відповідача подано до суду клопотання, в якому останній просить визнати нікчемним правочин - договір №-002588 від 02.05.2018 року про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія є гроші» в односторонньому випадку з порушенням чинного законодавства України - без письмового погодження (підписання) ОСОБА_2; зобов'язати позивача надати у судовому засіданні роз'яснення щодо порядку укладання ним договору №-002588 від 02.05.2018 про надання позики на умовах фінансового кредиту без підпису ОСОБА_2 (а.с.103-105).

11.01.2019 року представником відповідача подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.106).

28.01.2019 позивачем подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому позивач зазначає, що відповідно до п.7 ч.2 ст.3 Закону України "Про споживче кредитування" сфера дії зазначеного Закону не поширюється на правовідносини, що виникають з кредитних договорів, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладання кредитного договору. Зідно ст.8 Закону України "Про державний бюджет на 2018 рік" мінімальна заробітна плата на дату укладання договору становила 3723 грн. Згідно договору №-002588 від 02.05.2018 року відповідачу надано позику у розмірі 3000,00 грн., що менше встановленого розміру мінімальної заробітної плати на 2018 року, а отже зазначене положення Закону України "Про споживче кредитування" не може застосовуватись до зазначених правовідносин. Крім того, п.7.1 договору визначено, що у випадку порушення позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення стягнути 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Вказала, що належним доказом наявності у ТОВ "Фінансова компанія є гроші" ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг є рішення Нацкомфінпослуг про видачу такої ліцензії, опубліковане на його офіційному веб-сайті (а.с.150-152).

29.01.2019 представником відповідача подано до суду клопотання, про залишення без розгляду клопотання від 11.01.201 року в частині визнання нікчемним правочину (а.с.155).

Протокольної ухвалою суду від 29.01.2019 задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьою особою Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.156-157).

15.02.2019 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про те, що ТОВ "ФК є Гроші" 22.08.2017 року включена до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуги, просили розглядати справу у відсутність представника (а.с.163-164).

25.02.2019 та 15.03.2019 представником відповідача подано до суду відповіді на відзив ТОВ "ФК є Гроші" від 23.01.2019 за №2001 на позовну заяву, в яких останній заперечив проти тверджень позивача у відповіді на відзив від 23.01.2019 року. Вказав, що ч.2 ст.551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Правовідносини, що виникли між позичальником та фінансовою установою регламентуються Законом України «Про споживче кредитування". Разом з тим, залишається не доведеним позивачем питання чинності договору споживчого кредитування №-002588 від 02.05.2018 року (його підписання відповідачем) та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 3000,00 грн. на умовах цього договору (а.с.168-169).

18.03.2019 року представником позивача подано пояснення, в яких представник зазначає, що договір позики, укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства www.e-grohi com. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов'язкових реквізитів договору позики, проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних, відповідно до сформульованої мети їх обробки. Позивачем повністю дотримано процедуру укладання договору позики в електронному вигляді, встановлену Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що була опублікована на

офіційному сайті Нацкомфінпослуг 13.02.2019 року. Підписання договору позики відповідачем було здійснено за допомогою одноразового ідентифікатора шляхом надсилання СМС-повідомлення на номер телефону, зазначений відповідачем в заявці на отримання кредиту та приєднання коду, який міститься в СМС-повідомленні, до електронного повідомлення від відповідача. Оскільки відповідачу надано позику у розмірі меншому за встановлену законом заробітну плату, сфера Закону України Про споживче кредитування на вказані правовідносини не розповсюджується (а.с.174-175).

Представник позивача в судові засідання не з'являлась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.86).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Від представника третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надійшло клопотання розглядати справу у його відсутність (а.с.163-164).

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підтвердження укладання договору позики з відповідачем позивачем подано такі докази: копію паспорту і ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 (а.с.44-48), договір №-002588 від 02.05.2018 року, в якому сторонами зазначено ТОВ "Фінансова компанія є гроші", в особі ОСОБА_3, яка діє на підставі статуту та ОСОБА_2 (а.с.11-17).

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1., 3.2, 3.2.1., 5.2, 5.3, 5.4 договору №-002588 від 02.05.2018 року позикодавець зобов'язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти у позику у сумі 3000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 3.2 цього Договору. Строк, на який надається позика становить 31 днів. Дата надання позики 02.05.2018 року, дата повернення позики - не пізніше 23:00 01.06.2018 року включно (а.с.11-17).

Відповідно до п.4.1 договору позика вважається наданою в момент отримання позичальником коштів у касі позикодавця, що підтверджується відповідним касовим ордером та/або зарахуванням коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника.

Згідно п.12.8 позичальник підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений із умовами надання позики, в тому числі у формі фінансового кредиту ТОВ "Фінансова компанія є гроші" , розміщеними на сайті позикодавця й приймає їх положення як публічну оферту на укладання цього договору.

В графі реквізити та місцезнаходження сторін: позичальник - ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_3, Корольовський РВ, 09.10.2013; індивідуальний ідентифікаційний номер у ДРФО: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2 СМС Код : НОМЕР_4; електронний підпис ОСОБА_2

У графі розрахунків у графі позичальник зазначені такі самі дані про позичальника і зазначено електронний підпис ОСОБА_2(а.с.18).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія повідомлення від 02.05.2018 року, про те, що через систему прийому платежів "Platon" ТОВ "Платежі онлайн" було проведено успішно видачу займу на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 (3000,00 ) на картку клієнта (а.с.24).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Матеріали справи свідчать, що позивачем надана копія договору позики №-002588 від 02.05.2018 року між ТОВ "Фінансова компанія є гроші" (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник).

У розділі 12 «місцезнаходження та реквізити сторін» містить зазначення інформації про позикодавця та прізвища, ім'я та по-батькові відповідача, а також надрукований запис «електронний підпис».

ТОВ "Фінансова компанія є гроші" зазначає, що ОСОБА_2 02.05.2018 року оформив заявку, яка є невід'ємною частиною договору №-002588 від 02.05.2018 року, на підставі якої підставі якої між сторонами було укладено вищевказаний договір в електронній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо:

законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об'єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства;

однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та

реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину.

Згідно з ч. 2 ст. 2 даного Закону порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про банки і банківську діяльність"та "Про страхування".

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис".

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону права та обов'язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів".

Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов'язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству в тому числі і - Закону України «Про електронний цифровий підпис», яким підлягають регулюванню спірні правовідносини.

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону).

Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов'язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату

і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов'язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов'язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи вимоги законодавства встановлено, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов'язкові для виконання ними.

Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця

Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.

Водночас, позивачем на підтвердження факту перерахування ОСОБА_2 грошових коштів за договором надано копію листа ТОВ «Платежі онлайн» від 02 травня 2018 року та інформацію з реєстру відправлень СМС повідомлень зі статусом доставлено за номером 063-288-99-80 (а.с.176, 177)

Згідно із вказаним листом, ТОВ «Платежі онлайн» 02 травня 2018 року було здійснено перерахування коштів в сумі 3000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_2 на його картковий рахунок.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, про перерахування грошових коштів відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, твердження позивача про перерахування позивачем суми позики на картковий рахунок відповідача є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а тому у задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія є гроші" слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХ В А Л И В :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія є гроші" у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ТОВ "Фінансова компанія є гроші"

місцезнаходження: м.Дніпро

вул.Набережна перемоги,10-к

Відповідач:

ОСОБА_2

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Повний текст рішення складено 25.03.2019 року.

Cуддя О. С. Рожкова