Справа № 591/5587/14-ц
Провадження № 2-ві/591/3/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Грищенко О.В., розглянувши в м. Суми заяву представника позивача відповідача позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про відвід судді Сидоренко А.П. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком з надвірними спорудами, позбавлення права користування будинком з надвірними спорудами та виселення; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, поділ майна, -,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває зазначена справа. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні 14 лютого 2019 року заявила про відвід головуючому у справі судді Сидоренко А.П.

Заява про відвід мотивована тим, що позовна заява ОСОБА_3 перебувала впровадженні судді Прокудіної Н.Г. Супрун І.В. звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ спільно набутого майна як з зустрічною позовною заявою у вересні 2014 року та ухвалою судді Прокудіної Н.Г. від 04 вересня 2014 року було вирішено розглядати її позов в окремому судовому провадженні, оскільки позовні вимоги, викладені в її позові не є взаємоповязаними з позовними вимогами ОСОБА_3, їх спільний розгляд не є доцільним, оскільки позовні вимоги за вказаними позовами не виникають з одних правовідносин та задоволення зустрічного позову жодним чином не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки, право власності ОСОБА_3 повинно бути захищено у встановленому законом порядку, про що зазначив в своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року. Потім ОСОБА_1 звернулась з тією ж позовною заявою до суду в загальному порядку та головуючим в справі було визначено суддю Зарічного районного суду м. Суми Сидоренко А.П., яка ухвалою від 13 жовтня 2014 року обєднала вказані справи в одне провадження та в ухвалі зазначила, що задоволення позову ОСОБА_1 може виключити задоволення первісного позову ОСОБА_3, оскільки, порушене позивачкою питання щодо встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, впливає на порушене відповідачем у первісному позові питання про позбавлення права відповідачки на користування будинком, т.я. право користування домоволодінням є похідним від права власника будинку, членом сімї якого фактично просить визнати позивачка у своєму позові, хоча ОСОБА_1 не ставила в позові питання щодо визнання її членом сімї ОСОБА_3.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року, що набрала законної сили під час її проголошення, встановлено, що відповідачка не є членом сімї ОСОБА_3, а тому відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню та спростовують зазначене в ухвалі Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2014 року щодо можливості встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та впливу на порушене ОСОБА_1 питання щодо права користування домоволодінням, оскільки, ОСОБА_1 не ставила питання в своєму позові про право користування домоволодінням, але суддя Сидоренко А.П. самостійно визначила такі позовні вимоги ОСОБА_1, що є порушенням єдиних процесуальних гарантій, встановлених ч. 1 ст. 10 та ст. 12 ЦПК України, а також ст. 9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ст. 15 Кодексу суддівської етики.

Заявник зазначає, що з викладеного слідує, що суддя фактично висловила свою думку щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в ухвалі від 13 жовтня 2014 року, а тому під час повторного розгляду справи після скасування рішень Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може бути обєктивною за визначенням, тим більше, відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї самої справи в суді першої інстанції при новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду. Оскільки головуючим суддею не заявлено самовідвід у вказаній справі, заявляє відвід головуючому в даній справі судді Сидоренко А.П.

Підстави для відводу судді та порядок вирішення заяви про відвід визначено ст. ст. 36, 37, 39, 40 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сімї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

2. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

3. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сімї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України не допускається повторна участь судді у розгляді справи.

За вимогами ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На думку суду викладені у заяві про відвід судді доводи не можна взяти до уваги, оскільки вони не містять визначених ст.ст. 36, 37 ЦПК України підстав для її задоволення. В заяві фактично висловлюється незгода з процесуальними діями судді.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2014 року під головуванням судді Сидоренко А.П. обєднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, позбавлення права користування домоволодіння та виселення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання добудови до будинку та надвірних будівель обєктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на їх Ѕ частку, визнання права на отримання компенсації за Ѕ частку вартості проведеного капітального ремонту, розподіл спільно нажитого майна (т. І а.с. 192-193).

За результатами розгляду обєднаної справи рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 вересня 2016 року під головуванням судді Прокудіної Н.Г., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Як зазначалося раніше, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 5 а.с. 150-153).

Зі змісту вказаної ухвали суду касаційної інстанції не вбачається обставин, які б вказували на незаконність ухвали про обєднання цивільних справ від 13 жовтня 2014 року, постановленої під головуванням судді Зарічного районного суду м. Суми Сидоренко А.П. Оцінка обставин справи при постановленні вказаної ухвали про обєднання цивільних справ судом не надавалась.

За ч. 1 ст. 37 ЦПК України передбачено неможливість повторної участі судді в розгляді справи після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Проте, у даному випадку головуючим суддею Сидоренко А.П. таких судових рішень не приймалось.

Отже, заявлений представником позивача-відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 відвід судді є необґрунтованим та фактично містить незгоду з процесуальним рішенням судді.

Крім того, за ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Обставини, про які йдеться у заяві про відвід судді Сидоренко А.П., були відомі стороні з моменту отримання ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2018 року, якою суддею прийнято до провадження вказану справу.

Заявник не навів будь-яких переконливих обставин, які б свідчили про те, що існують визначені ЦПК України підстави для відводу, та суддя Сидоренко А.П. не може брати участь у розгляді по суті даної цивільної справи. Заявником не надано жодних доказів, та із самої заяви не вбачається переконливих доводів щодо упередженості головуючого судді.

Усі наведені заявником обставини, що на його думку свідчать про упередженість судді, вказують на незгоду заявника з процесуальними діями (рішеннями) судді, вчиненими під час судового розгляду цивільної справи, які не можуть вважатись підставою для сумнівів в його обєктивності чи неупередженості.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював свою позицію щодо презюмування неупередженості судді за відсутності доказів зворотного (у справах Киприану проти Кипру, Хаушальс проти Данії). Крім того, зазначав, що неупередженість повинна оцінюватися як за допомогою субєктивного критерію, який полягає у визначенні існування особистої упередженості у конкретного судді в справі, що ним розглядається, так і обєктивного критерію, коли намагаються зясувати, чи забезпечив суддя достатні гарантії що виключають будь-які законні сумніви (ОСОБА_4 проти Іспанії).

Враховуючи наведене, на думку суду, представником позивача ОСОБА_2 не надано суду будь-яких доказів або фактичних даних в обґрунтування заяви про відвід судді.

На думку суду викладені у клопотанні про відвід судді обставини, а саме незгода з процесуальними рішеннями судді, є необґрунтованими і не містять визначених ст. 36 ЦПК України підстав для її задоволення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 36, 37, 39, 40 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про відвід судді Сидоренко А.П. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком з надвірними спорудами, позбавлення права користування будинком з надвірними спорудами та виселення; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, поділ майна, відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В.Грищенко