Справа № 463/5989/19
Провадження № 2/463/1485/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.

з участю секретаря судового засідання Фурик Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виділення часток у спільній сумісній власності, -

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про виділення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 19.04.1994 р. №19080, він та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 володіє в даній квартирі ще окремо 1/5 часткою на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2002 р. Квартира складається з 4-х кімнат житловою площею 69,4 кв.м., загальна площа квартири 97,6 кв.м. В даний час між ним та відповідачами виникають спори про порядок користування, володіння і розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки відповідачі відмовляються укласти договір про виділ у натурі часток з нерухомого майна квартири та/або надати нотаріусу, що вони не заперечують, що частки такої квартири є рівними, а тому змушений звертатись до суду із позовом про виділення часток у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 21 серпня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

25 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів ОСОБА_6 , відповідно до якого зазначає, що відповідачі категорично не погоджуються із змістом позовної заяви. Зокрема, зазначає, що жодних перешкод у користуванні квартирою позивачеві ніхто не чинить, всі співвласники квартири проживали однією сім`єю допоки позивач не залишив сім`ю і почав проживати окремо, вважає, що у виділенні будь-яких часток немає жодної необхідності. Більше того, на даний час у квартирі постійно проживає ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з малолітньою донькою, а твердження позивача про те, що він звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності своєї частки не відповідають дійсності, оскільки такі не підтверджені належними доказами. Право власності позивача ніким із відповідачів не оспорюється. Отже, вважає, що у разі задоволення позову, позивач може розпоряджатися своєю часткою порушуючи права та інтереси інших співвласників.

Відповідач ОСОБА_4 подала 21 жовтня 2019 року заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні такої покладається на розсуд суду.

22 жовтня 2019 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просила позов задоволити.

Відповідачі повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Представник відповідачів ОСОБА_6 повторно направив через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи положення ч.3 ст.223 ЦПК України, строки розгляду справи та думку представника позивача, суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання та визнав можливим розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника. Окрім того, враховуючи, що таким було подано відзив на позовну заяву, а відповідач ОСОБА_4 , яку представляє також адвокат Рабінович М.П. подала заяву про розгляд справи без її участі, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши їх у сукупності з письмовими доказами по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № АДРЕСА_3 від 19 квітня 1994 року, виданого відділом приватизації Львівської міської адміністрації (а.с.5), позивач ОСОБА_2 , а також ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_8 його дочка ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 квітня 2002 року (а.с.5) успадкувала його 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №739 від 28.02.2019 у АДРЕСА_2 зареєстровані позивач, а також ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, те, що квартира адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у спільній сумісній власності, підстав для відступлення від рівності часток судом не встановлено, при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку відмовляються, а тому суд приходить до висновку, що позов підставний, його слід задоволити.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задоволити.

Визначити, що співвласникам квартири АДРЕСА_1 належать наступні частки вказаного помешкання:

-ОСОБА_2 1/5 частина квартири;

-Стахів (Байло) Роксолані Ярославівні 1/5 частина квартири;

-ОСОБА_5 1/5 частина квартири;

-ОСОБА_3 2/5 частки квартири.

Дата складання повного рішення суду 27 грудня 2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя ОСОБА_12 Г.Б.