Постанова

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 466/6369/16-ц

провадження № 61-26084св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

заінтересована особа - суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 наухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у складі судді Білінської Г. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - Шевченківський РВ ДВС ГУЮ у Львівській області) щодо визначення та проведення оцінки майна.

Скаргу заявник обґрунтовувала тим, що у провадженні Шевченківського ВДВС ГУЮ у Львівській області знаходиться на виконанні виконавче провадження із примусового виконання судового рішення про стягнення із нього заборгованості за кредитним договором на користь Акціонерного товариства «БМ Банк». 13 травня 2016 року він отримав звіт про оцінку вартості майна, зробленого суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_5 (далі - СПД ФО ОСОБА_5.), згідно з яким вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належить йому на праві власності, складає 1 226 055,00 грн. Вказану оцінку вважає такою, що не відповідає дійсній вартості майна. Не погоджуючись із оцінкою майна, він подав свої заперечення. 05 липня 2016 року він отримав копію рецензії, в якій зазначено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів. Заявник зазначав, що звіт про оцінку майна від 29 травня 2016 року складений із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в основу оцінки майна взяті ціни, які є нижчими від звичайних ринкових цін.

Враховуючи наведене, заявник просив суд скасувати звіт про оцінку майна від 29 травня 2016 року, складений СПД ФО ОСОБА_5, та рецензію на звіт про оцінку майна, складену суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у задоволені скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звіт про оцінку вартості майна від 29 травня 2016 року виконаний із дотриманням вимог нормативно-правових актів з оцінки майна. Наданий заявником висновок експертного дослідження до уваги не береться, оскільки оцінка вартості майна проведена у порівнянні із приміщеннями, які знаходяться у м. Львові, що значно збільшує їх вартість.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, оцінивши надані докази та правильно встановивши фактичні обставини справи, постановив законну та обґрунтовану ухвалу, підстави для зміни чи скасування якої відсутні.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не взяли до уваги наданий заявником висновок експертного дослідження від 24 січня 2017 року, згідно з яким ринкова вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, складає 1 805 217,00 грн.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, щопредметом оскарження за скаргою ОСОБА_4 є звіт про оцінку майна від 29 квітня 2016 року, складений СПД ФО ОСОБА_5

Згідно з висновком СПД ФО ОСОБА_5, ринкова вартість нежитлового приміщення загальною площею 152,60 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка рекомендується оцінювачем в якості початкової ціни реалізації цього майна на прилюдних торгах, станом на 29 квітня 2016 року складає 1 226 055,00 грн.

Рецензією суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 від 23 червня 2016 року підтверджено відповідність оскаржуваного звіту вимогам нормативно-правових актів із оцінки майна і зауважень у процесі аналізу звіту не виявлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час призначення первинної оцінки (далі - Закон), визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності ? суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з частиною третьою статті 58 Закону державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

У відповідності до частини четвертої статті 58 Закону, у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ? суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, належним чином дослідивши звіт про оцінку вартості майна від 29 квітня 2016 року, дійшли правильного висновку, що він виконаний із дотриманням вимог нормативно-правових актів з оцінки майна, зокрема Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Висновки судів по суті вирішення спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані заявником належним чином.

Доводи касаційної скарги є аналогічними, викладеним ОСОБА_4 у апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд, керуючись рішенням Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, аухвали судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик