КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8809/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором.

Свої вимоги обґрунтовував, тим, що 25.08.2016 року між сторонами був укладений договір про надання послуг №915.

На виконання умов договору позивач сплатив 13 000,00 грн. та надав довіреність на представництво його інтересів.

Зазначив, що відповідач не вчинив жодної значимої дії щодо виконання договору, жодний запит не відправлявся, жодна відповідь, яка могла б бути корисною з точки зору виконання договору не була отримана позивачем. З кінця 2016 року відповідач припинив будь-які контакти з позивачем по виконанню договору.

Крім того, 24.07.2017 року позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання договору та висунув вимогу до 20.08.2017 року повернути оплату в сумі 13 000,00 гривень в свою чергу відповідач не повертає сплачену суму.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача 13 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, суд першої інстанціїне надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, а саме залишив поза увагою те, що інформація позивачу надавалася лише в перші місяці договору усно або в чернетках в украй незадовільному з точки зору договору обсязі та зі слів співробітників відповідача.

Крім того, з грудня 2016 року будь-яке спілкування з боку відповідача взагалі припинилось, підтвердження слів так і не були надані, а весь проект відповідача і його підприємницька діяльність закрилися.

Тому просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 25.08.2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг №915 за умовами якого метою договору визначено, зокрема: отримання обраної Замовником у власність земельної ділянки шляхом реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначеної діючим законодавством України.

В порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника надавати інформаційно-консультаційні послуги з будь-яких правових питань з усіх двадцяти шести видів права, а також необхідну допомогу, дії, представництво, необхідні і достатні дії для досягнення мети згідно п.п.а) п.1.1 в отриманні земельної ділянки у власність.

Вартість послуг згідно з умовами договору складає загальну суму 21 000,00 грн. і перша оплата в розмірі 13 000,00 грн. здійснюється під час підписання Договору.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на визначені умови.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не було надано доказів що у відповідності до положень п.3.7 Договору він направляв обгрунтовані заперечення Виконавцю за обсягом та якістю виконаних робіт.Крім того, сторонами були визначені умови за яких Договір вважається розірваним, зокрема має бути підписана додаткова угода до цього Договору, проте такої угоди не було підписано, а тому відповідач вважається таким, що виконував умови договору належним чином.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до п.2.1 Договору є: отримувати всю інформацію щодо результатів роботи Виконавця так 25.08.2016 року позивач сплатив дану послугу у розмірі 13 000,00 грн.

Сторони домовились та визначили в п.7.2 Договору, порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання Сторонами своїх обов`язків, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Згідно з умовами п.8.5 Договору, Договір може бути розірваний за ініціативою обох сторін.

Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, в цьому Договорі або чинному законодавстві України (п.8.8 Договору).

24.07.2017 року на виконання зазначеного пункту Договору позивач направив на адресу Виконавця, яка зазначена в Договорі та адресу його проживання повідомлення про розірвання договору так як Виконавець впродовж майже року не здійснив жодної значимої дії щодо виконання договору.

Колегією суддів, встановивши дійсні обставини справи, ставиться критично, щодо вимоги апелянта щодо повернення суми коштів, так, як додаткова угода щодо розірвання договору між сторонами не підписувалася.

Крім того, сторони домовились, що Договір може бути також розірваний у випадках і на підставах, передбачених чинним законодавством, при цьому сплачена вартість послуг не повертається (п.8.6 Договору).

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 907 ЦК України визначає, що Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Крім того, стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Колегія суддів, вважає, що оскільки сторонами були визначені умови за яких Договір вважається розірваним, зокрема має бути підписана додаткова угода до цього Договору, проте такої угоди не було підписано, а тому висновок суду першої інстанції, що договір між сторонами не розірваний є правильним.

Крім того, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач виконував умови договору належним чином, а тому договір між ними не розірваний.

Так, з матеріалів справи (а.с. 4-7) вбачається, що відповідач виконав всі вимоги договору, а саме надав копії запитів до Сухолуцької сільської ради, Катюжанської сільської ради, Сувидської сільської ради, Ясногородської сільської ради, Воропаївської сільської ради.

Отже, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо наявних підстав для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором, як необґрунтований.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню до суду касаційної інстанції не підлягає.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова