Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 175/1180/17

провадження № 61-47715 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «лайфселл»;

представник відповідача - Дементович МиколаІванович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «лайфселл» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «лайфселл» (далі - ТОВ «лайфселл») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 березня 2007 року по 13 серпня 2015 року він працював на підставі безстрокового трудового договору у товаристві з обмеженою відповідальністю «Астеліт» (далі - ТОВ «Астеліт»), правонаступником якого є ТОВ «лайфселл», на різних посадах, зокрема: торговим представником неексклюзивного продажу у відділі ексклюзивного та неексклюзивного напрямів продажу, представником торговельним з прямих продажів.

Наказом від 13 березня 2017 року № 115-к його було звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Вважав, що його звільнено з роботи незаконно, оскільки у відповідача не було змін в організації виробництва і праці, які б викликали скорочення чисельності або штату працівників, так як під час вивільнення працівників здійснювався прийом на роботу нових працівників. При звільненні йому не було запропоновано іншу роботу або посаду, не враховано його переважне право на залишення на роботі. Такими неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд скасувати наказ про його звільнення з роботи від 13 березня 2017 року, поновити його на посаді представника торговельного з прямих продажів у ТОВ «лайфселл», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 13 березня 2017 року по день ухвалення рішення суду та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року у складі судді Реброва С. О. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки посада позивача була виведена (скорочена) зі штатного розпису товариства відповідно до наказу від 28 листопада 2016 року № 18-Н «Про зміни в організації виробництва і праці та внесення змін до штатного розпису TOB «лайфселл». Про майбутнє скорочення посади позивач був завчасно (не менше ніж за 2 місяці) повідомлений, що ним не заперечується. Інші посади, що були вакантними з дня попередження позивача про наступне вивільнення до дати його звільнення, не могли бути йому запропоновані, та як освіта та досвід роботи позивача не відповідали закріпленим у посадових інструкціях за вакантними посадами вимогам, а роботодавець не зобов'язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, посада якого скорочується, якщо його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідають таким вимогам. При цьому суд послався на відповідну правову позицію Верховного Суду України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано наказ начальника департаменту управління персоналом ТОВ «лайфселл» від 13 березня 2017 року № 115-к про звільнення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді представника торговельного з прямих продажів у ТОВ «лайфселл».

Стягнуто з ТОВ «лайфселл» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 13 березня 2017 року по 23 листопада 2018 року у сумі 182 553 грн 20 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів. Стягнуто з ТОВ «лайфселл» на користь ОСОБА_3 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час звільнення позивача з роботи у ТОВ «лайфселл» були вакантні посади, серед яких були посади, пов'язані з торгівельним напрямком діяльності, однак відповідачем не було запропоновано йому перейти на іншу роботу. Крім того, у відповідача були наявні посади, аналогічні посаді відповідача, на яких значаться жінки, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому позивач міг займати вказані вище посади на підставі строкового договору до закінчення відпустки працівників. Відтак, суд вважав, що наявні підстави для поновлення ОСОБА_3 на роботі. Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу розраховано відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Оскільки відповідачем допущені порушення трудового законодавства при звільненні позивача, суд визначив розмір завданої йому моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2018 року ТОВ «лайфселл» подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції послався на витяг зі штатного розпису станом на 01 грудня 2016 року, з якого випливає, що у штаті відповідача, крім посади позивача та іншого працівника, який також був звільнений, було три посади представника торговельного з прямих продажів (посади, тотожні посаді позивача). Разом з тим вказані посади займалися особами - жінками, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому такі посади не є вакантними і не могли бути запропоновані позивачу. Якщо працівник відсутній у зв'язку із хворобою, відрядженням, відпусткою, то посада, яку він займає, не є вакантною, та як відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, суд апеляційної інстанції послався на те, що в період з 29 листопада 2016 року по 13 березня 2017 року у відповідача були наявні 65 вакантних посад, серед яких були посади, пов'язані з торгівельним напрямком діяльності.

При цьому, суд апеляційної інстанції не зазначив, які саме конкретно вакантні посади могли бути запропоновані позивачу, не послався на докази у справі, що підтверджують такий висновок.

Зазначало, що суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази (посадові інструкції, у тому числі посадову інструкцію позивача) обґрунтовано дійшов висновку про неможливість пропозиції позивачу посад, які були дійсно вакантними в період з дати попередження про наступне вивільнення до дати звільнення, оскільки його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідали закріпленим у посадових інструкції за вакантними посадами вимогам.

У січні 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим. Зазначав, що посади осіб, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантними, проте відповідач повинен був їх запропонувати. При цьому послався на відповідну правову позицію Верховного Суду України.

Зазначав, що суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з довідкою ТОВ «лайфселл» від 09 листопада 2017 року № 4697 за період з 29 листопада 2016 року по 13 березня 2017 року у товаристві були наявні 65 вакантних посад, серед яких були посади, пов'язані з торгівельним напрямком діяльності. Проте йому не було запропоновано жодної посади, тому суд апеляційної інстанції зазначив, що була інша робота, вакантні посади, тобто вакансії, які могли бути запропоновані.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 175/1180/17з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За період перебування з TOB «Астеліт» та ТОВ «лайфселл» у трудових відносинах ОСОБА_3 займав наступні посади: з 07 березня 2007 року по 13 серпня 2015 року - торговий представник неексклюзивного продажу у відділі ексклюзивного та неексклюзивного напрямів продажу (02 червня 2008 року назва посади була змінена на «представник торговельний», а назву структурного підрозділу - на «відділ регіональних продажів»; 01 липня 2010 року назву структурного підрозділу було змінено на «відділ регіональних продажів та обслуговування клієнтів»); з 14 серпня 2015 року - представник торговельний з прямих продажів.

Наказом від 28 листопада 2016 року № 18-Н «Про зміни в організації виробництва і праці та внесення змін до штатного розпису TOB «лайфселл» у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з вдосконаленням та оптимізацією виробничого процесу у ТОВ «лайфселл» в частині управління прямими та непрямими каналами продажів, впровадженням нових підрозділів з управління такими каналами, та у зв'язку з виявленою відсутністю виробничої необхідності у функціонуванні відділу територіальних продажів, Дніпропетровськ та діяльності представників торговельних з прямих продажів відповідно до їх посадових обов'язків, було внесено зміни до організаційної структури та штатного розпису ТОВ «лайфселл» щодо організації діяльності Дирекції споживчого бізнесу, а саме - починаючи з 01 лютого 2017 року виведено (скорочено) зі штатного розпису у департаменті Південного регіону відділ територіальних продажів, Дніпропетровськ та посади у його складі: представник торговельний з прямих продажів (2 штатних одиниці) (а.с. 19, т.1).

29 листопада 2016 року ОСОБА_3 повідомлено про його майбутнє звільнення з посади (а.с. 20, т. 1).

Відповідно до листа-попередження про скорочення посади позивача від 29 листопада 2016 року № 500 ТОВ «лайфселл» не має можливості запропонувати ОСОБА_3 іншу посаду, яка б відповідала його професії та спеціальності (а.с. 21, т. 1).

У зв'язку з відсутністю ОСОБА_3 на роботі 31 січня 2017 року (у зв?язку з перебуванням на лікарняному), ТОВ «лайфселл» було видано наказ від 31 січня 2017 року № 5-Н «Про уточнення порядку виконання наказу від 28 листопада 2016 року № 18-Н», згідно з яким посада, займана позивачем, буде виведена (скорочена) зі штатного розпису у день, наступний за першим днем виходу на роботу ОСОБА_3 Із вказаним наказом ОСОБА_3 було ознайомлено (а.с.12, т. 2).

13 березня 2017 року ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідно до наказу про звільнення з роботи від 13 березня 2017 року № 115-к (а.с.18, т. 1)

Згідно з доповідною запискою головного фахівця з управління персоналом ТОВ «лайфселл» від 13 березня 2017 року ОСОБА_3 за період з 29 листопада 2016 року по 13 березня 2017 року не пропонувалися вакантні посади, наявні у ТОВ «лайфселл», у зв'язку з невідповідністю напрямку освіти та/або освітнього рівня та/або досвіду роботи вимогам за такими вакантними посадами (а.с. 63, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «лайфселл» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Установлено, що скорочення чисельності або штату працівників у відповідача підтверджується наказами від 28 листопада 2016 року № 18-Н «Про зміни в організації виробництва і праці та внесення змін до штатного розпису TOB «лайфселл» та від 31 січня 2017 року № 5-Н «Про уточнення порядку виконання наказу від 28 листопада 2016 року № 18-Н», які не оспорені та не скасовані.

Належним чином оцінивши вказані докази, суд дійшов правильного висновку про те, що у TOB «лайфселл» дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, шляхом скорочення штату, що стали підставою для вивільнення працівників, у тому числі ОСОБА_3 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

29 листопада 2016 року ОСОБА_3 повідомлено про майбутнє звільнення, про що він особисто розписався (а.с. 20, т. 1).

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15.

Скасовуючи рішення суду та поновлюючи позивача на роботі, суд апеляційної інстанцій виходив із того, що у відповідача згідно з довідкою ТОВ «лайфселл» від 09 листопада 2017 року № 4697 за період з 29 листопада 2016 року по 13 березня 2017 року були наявні 65 вакантних посад, серед яких були посади, пов'язані з торгівельним напрямком діяльності (а.с. 60-61, т. 2). Також суд зазначив, що, крім посади ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який також був звільнений, наявними були три посади представника торговельного з прямих продажів (а.с. 23, т. 2). На двох посадах перебувають ОСОБА_7, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03 жовтня 2016 року по 08 липня 2019 року, та ОСОБА_8, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12 жовтня 2015 року по 21 серпня 2018 року (а.с. 24, 25, т. 2). Проте позивачу не пропонувалося переміщення на будь-яку іншу посаду та не пропонувалась інша робота, як і не були запропоновані декретні посади, які були наявні у відповідача.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Обов'язок ТОВ «лайфселл» полягає у необхідності запропонувати працівнику, який підлягає скороченню вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, якщо працівник відсутній у зв'язку із хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає, не є вакантною.

Частиною другою статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відтак, посада жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що не є вакантними посади, на яких основні працівники перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Посилаючись на те, що за період за період з 07 жовтня 2015 року і по 23 грудня 2016 року у відповідача були наявні 65 вакантних посад, серед яких посади, пов'язані з торгівельним напрямком діяльності, але позивачу не пропонувалося переміщення на будь-яку іншу посаду та не пропонувалась інша робота, яка була наявна у відповідача, суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував вказаний висновок та не встановив і не зазначив у судовому рішенні, яку саме вільну посаду чи роботу відповідач не запропонував позивачу, і відповідно, чи відповідає позивач за кваліфікацією

цій посаді чи роботі. При цьому районний суд ці обставини дослідив і дійшов висновку про те, що посади, які були вакантними з дня попередження працівника про наступне вивільнення до дати його звільнення, не могли бути йому запропоновані, як такі, що відповідають освіті та досвіду роботи позивача.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, та вірно зазначив, що роботодавець не зобов'язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, посада якого скорочується, якщо його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкції за вакантною посадою вимогам, а судом не було встановлено, що такі посади були наявні у відповідача.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловлений у постанові від 25 травня 2016 року № 3048цс15.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що у зв?язку з тим, що порушення трудових прав позивача не встановлено, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Посилання відзиву на касаційну скаргу на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23 березня 2016 року № 6-2487цс15, безпідставні, оскільки зазначений висновок стосується визначення дати звільнення працівника у разі надання йому невикористаної відпустки з наступним звільненням.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «лайфселл» задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року скасувати, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк