Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/4590/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Ладижинська об`єднана територіальна громада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 28.01.2004 року, виданим Ладижинською сільською радою, актовий запис №3. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю), площею 4,0861 га для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Ладижинської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, належна спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності від 20.02.2002 року, виданого на підставі рішення Ладижинської сільської ради № 25-4 від 31.01.2002 року.

24.01.2017 року державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори постанови: «Відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Дана відмова ґрунтується на тому, що на момент смерті спадкодавця і спадкодавець і спадкоємець були зареєстровані за різними адресами, на підставі такої реєстрації позивачу і була видана довідка з місця проживання, тобто виключно на формальних відомостях про реєстрацію, які не відповідають фактичним обставинам. ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину, користувався спадковим майном, яке залишилося після смерті матері: хата, город, побутові речі.

На момент своєї смерті ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_1 , де до своєї смерті проживав її чоловік ОСОБА_4 померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 не був батьком ОСОБА_1 відомості про його батька у свідоцтві про народження відсутні.

ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 не було роз`яснено різницю між реєстрацією (пропискою) та фактичним місцем проживання, яке може бути відмінним від реєстрації, що в подальшому призвело до вищевказаної відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Фактично ОСОБА_2 , 1935 року народження хоча і була зареєстрована по АДРЕСА_1 , однак на момент своєї смерті у 2004 році була старенькою та досягнула поважного віку, потребувала турботи та допомоги, а тому проживала зі своїм сином ОСОБА_1 , який за нею доглядав, надавав допомогу, що підтверджується довідкою Ладижинської сільської ради від 15.08.2018 року за № 1917. ОСОБА_1 добросовісно виконував свій синівський обов`язок щодо догляду за своєю матір`ю, яку дуже любив, яка його виховала і дала життя, батька у ОСОБА_1 не було, отже мати була для нього найріднішою людиною, якою він опікувався.

Таким чином, відповідно до ст. 1268 ЦК України ОСОБА_5 , оскільки постійно проживав разом із своєю матір`ю на момент її смерті, надавав їй допомогу, доглядав її - є таким, що фактично прийняв спадщину. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оскільки позивачу зазначені істотні обставини не було роз`яснено і в досудовий спосіб вирішити дане питання неможливо, дана позовна заява є вимушеною.

Просить встановити факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті ОСОБА_3 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, письмово подав заяву за вх. № 28965 від 12.12.2019 року, в якій просить справу розглядати у його відсутність, заяву підтримує повністю та просить її задоволити.

В судове засідання представник заінтересованої особи Ладижинської територіальної громади не з`явився, письмово подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника, не заперечує проти задоволення заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що заява підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.01.2004 року ( а.с. 7).

Заявник ОСОБА_1 є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 01.06.1960 року ( а.с. 8).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 24.06.1989 року в с. Ладижинка, Уманського району, Черкаської області, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_6 та взяла прізвище ОСОБА_7 ( а.с. 8).

Згідно довідки Ладижинської сільської ради № 310 від 25.03.2019 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , до дня смерті спадкодавець проживав разом з дружиною ОСОБА_2 , 1935 року народження ( а.с. 9).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 028636 ОСОБА_2 на підставі рішення Ладижинської сільської ради народних депутатів № 25-4 від 31.01.2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,0861 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 10).

Постановою від 24.01.2017 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини ( а.с.11).

Згідно довідки Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області № 1917 від 15.08.2018 року, спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( підстава: по господарська книга № 12 , особовий рахунок № НОМЕР_5 , сторінка 92, свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 28.01.2004 року, актовий запис №3 від 28.01.2004 року). Однак ОСОБА_2 фактично проживала на момент своєї смерті із своїм сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який за нею доглядав, надавав допомогу, про що свідчать: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ( а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно з п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті.

Керуючись ст. ст.4,5,10,13,19,76-81,89, ч. 2 ст.247,258-259,263-265,293-294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Ладижинська об`єднана територіальна громада про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Б. Коваль