Справа № 505/3672/18
Провадження № 2/505/938/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2019 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої судді Павловської Г.В.
при секретарі - Шевчук С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Подільську Одеської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позов тим, що 20.06.2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, який було оформлено у письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав від нього грошові кошти у борг у розмірі 10 000 грн. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути боргу 02.07.2018 року.
Однак, до теперішнього часу вищезазначені кошти відповідач не йому повернув.
Позивач зазначив, що оскільки позичальник, відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору та не здійснив повернення грошових коштів крім суми боргу за розпискою відповідач повинен також сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 3% річних за прострочення та суму процентів від суму позики за користування грошима у розмірі облікової ставки НБУ.
На даний час, відповідач позичених коштів не повернув ні повністю, ні частково. Таким чином, відповідач, маючи прострочене зобов`язання по поверненню позивачу коштів, не виконує його. Тому позивач просив стягнути суму основного боргу за договором позики у розмірі 10 000 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 100 грн., проценти від суми позики за користування коштами у розмірі 587 грн. 50 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а всього стягнути з відповідача 11 392 (одинадцять тисяч триста дев`яності дві) грн. 30 коп.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, але надали суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності та просили приєднати до матеріалів справи оригінал розписки від 20.06.2018 року для огляду в судовому засіданні при дослідженні доказів.
Відповідач ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки суду невідомі. Судова повістка була надіслана за адресою реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , але конверт повернувся на адресу суду зі штемпелем Укрпошти та відміткою листоноші «не проживає за вказаною адресою». Крім того, відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом виклику через офіційний веб-сайт Котовського міськрайонного суду Одеської області, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 20.06.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки у присутності свідка ОСОБА_4 . Згідно вказаної розписки відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. та зобов`язався повернути грошові кошти до 02.07.2018 року, що підтверджується підписом відповідача у вказаній розписці.
Але, на даний час відповідач позичених коштів не повернув ні повністю, ні частково.
У зв`язку з несплатою відповідачем боргу за договором позики, позивач розрахував суму санкцій, які відповідач повинен сплатити йому за прострочення та суму процентів від суми позики за користуванням грошовими коштами, які складаються з наступного: 3% річних - 100,00 грн., 587,50 грн. - проценти від суми позики за користування коштами.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015у справі№ 6-1967цс15,від 08.06.2016у справі№ 6-1103цс16та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.
Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається із договору позики, у формі розписки, який був укладений між сторонами, розмір і порядок одержання процентів ними не встановлено, а тому слід дійти до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування відповідачем позикою, а також має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Оскільки відповідачем не спростовано доказів позивача та не повернуто кошти у визначений договором строк, свої зобов`язання не виконав, чим порушив права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення суми боргу в загальному розмірі 11 392, 30 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦК України, судові витрати суд покладає на відповідача.
Відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) суму основного боргу за договором позики у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 100 грн., проценти від суми позики за користування коштами у розмірі 587 грн. 50 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а всього 11 392 (одинадцять тисяч триста дев`яносто дві) грн. 30 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Котовським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Котовського міськрайонного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку, якщо його не буде скасовано.
Суддя Г .В. Павловська
Повне судове рішення складено 23.12.2019 року.