Справа № 154/258/19 Головуючий у 1 інстанції: Селинний М. С.
Провадження № 22-ц/802/324/19 Категорія: 82 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3, за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2019 року ОСОБА_5 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину з інвалідністю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2017 року шлюб між ними розірвано.

У заяві ОСОБА_5 вказує, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, вона разом зі своїми дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають за адресою: АДРЕСА_1.

За твердженням заявниці, протягом останніх трьох років вона та її діти страждають від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку ОСОБА_3, випадки якого відбуваються безпосередньо за місцем її з дітьми проживання.

Посилаючись на існування вірогідності продовження вчинення кривдником домашнього насильства, заявниця просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на шість місяців із відповідними заходами тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_5 за адресою її проживання; заборонити наближатися ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_5; обмежити спілкування з постраждалою дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем її перебування та навчання у дошкільному навчальному закладі «Вишиванка»; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 січня 2019 року заяву ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладено на нього наступні обов'язки: заборонено наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Заборонено наближатися ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_5 Обмежено спілкування з постраждалою дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем її перебування та навчання у дошкільному навчальному закладі «Вишиванка». Заборонено особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Встановлено строк дії обмежувального припису 6 місяців. Рішення суду допущено до негайного виконання. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням заінтересована особа ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилався на те, що справу розглянуто судом за його відсутності, без повідомлення належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є самостійною, безумовною і обов'язковою підставою для скасування такого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Згідно із пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд першої інстанції вживав заходів щодо повідомлення заінтересованої особи про дату, час і місце розгляду справи, в тому числі відповідно до положення частини дев'ятої статті 128 ЦПК України телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв'язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, хоча в заяві про видачу обмежувального припису було зазначено номер мобільного телефону заінтересованої особи.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю із ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до положень пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до змісту частини першої статті 26 Закону у разі вчинення домашнього насильства постраждала особа або її представник, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

Частинами другою-четвертою статті 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 5 березня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від спільного проживання мають малолітню дитину з інвалідністю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2017 року шлюб між вказаними особами розірвано.

На цей час ОСОБА_5 разом зі своїми дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій письмових повідомлень, ОСОБА_5 неодноразово зверталася до Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області із заявами щодо протиправних дій свого колишнього чоловіка ОСОБА_3, які зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, зокрема 12 квітня 2017 року, 15 квітня 2017 року, 16 квітня 2017 року, 21 травня 2017 року, 21 червня 2017 року.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 серпня 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу. Із вказаного вироку вбачається, що 21 червня 2015 року близько 21 години в АДРЕСА_2 під час конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_5, котрий виник на грунті тривалих неприязних відносин, ОСОБА_3 умисно наніс їй декілька ударів дитячим візком та долонею руки в різні частини тіла, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця правої ноги та забою м'яких тканин правої руки, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи № 161 від 30 червня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2018 року, яка є чинною, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно вказаної постанови 15 квітня 2018 року близько 14 години ОСОБА_3, перебуваючи по вул. Незалежності в м. Володимирі-Волинському Волинської області висловлювався на адресу ОСОБА_5 нецензурними словами, чим порушив громадський порядок.

Також в судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділу Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження № 0000281 від 26 квітня 2018 року, з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 356 КК України (самоправство), за заявою ОСОБА_5 про вчинення стосовно неї протиправних дій з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_3, який 16 квітня 2018 року у м. Володимирі-Волинському всупереч встановленому порядку заволодів належним їй мобільним телефоном.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт. Із вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_3 03 серпня 2018 року, близько 09 год., перебуваючи у АДРЕСА_3 під час конфлікту із ОСОБА_5, який виник раптово на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс два удари правою ногою в ділянку стегна лівої та правої ноги ОСОБА_5, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці середньої третини правого та лівого стегна по зовнішній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, судом встановлено наявність між колишнім подружжям тривалих неприязних відносин.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції оцінивши ризики продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви ОСОБА_5, як особи, яка постраждала від такого насильства і потребує захисту у порядку, передбаченому Законом.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Зважаючи на наведені правила Закону видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Обставин застосування фізичного чи психологічного насильства з боку ОСОБА_3 щодо малолітньої ОСОБА_6 судом не встановлено, а тому для застосування відносно ОСОБА_3 заходів обмеження у виді обмеження спілкування його із дочкою підстави відсутні.

Ті обставини, що судимість ОСОБА_3 за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 серпня 2015 року є погашеною, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 лютого 2019 року не набрав законної сили, не є безпосередньою підставою для видачі чи відмови у видачі обмежувального припису, проте дані судові рішення характеризують особу кривдника, дають можливість суду оцінити ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 за статтею 173 КУпАП є чинною і незважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 продовжує вчиняти дії, які ОСОБА_5 вважає протиправними.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для його скасування.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи апеляційний суд приймає нову постанову про часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису і видачу такого припису з метою захисту постраждалої ОСОБА_5 строком на один місяць.

Керуючись статтями 351, 352, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 січня 2019 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього наступні обов'язки:

1. Заборонити наближатися ближче ніж на 100 (сто) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

2. Заборонити наближатися ближче ніж на 100 (сто) метрів до ОСОБА_5.

3. Заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

4. Заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису - 1 (один) місяць, який рахувати з дня ухвалення постанови апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді