Номер провадження: 22-ц/813/749/19
Номер справи місцевого суду: 522/9827/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до Голови правління Кредитної спілки «Україна» ОСОБА_3, Голови правління Кредитної спілки «Україна» ОСОБА_4 про відшкодування збитків, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Абухіна Р.Д. 07 листопада 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Голови правління КС «Україна» ОСОБА_3, Голови правління КС «Україна» ОСОБА_4 про відшкодування збитків (а.с. 1-7).

В обгрунтування позову посилалася на те, що нею було внесено на депозитний рахунок кредитної спілки грошові кошти на підставі наступних договорів про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок, укладених між Кредитною спілкою «Україна» членом кредитної спілки ОСОБА_2: ГО-1805073 від 18 травня 2008 року у розмірі 122 822, 82 грн., ГО-270608Б від 28 червня 2008 року у розмірі 30 478, 42 грн., ГО-110808Л від 11 серпня 2008 року у розмірі 60 594, 14 грн., ГО-1611008Д від 16 жовтня 2008 року у розмірі 151 161, 64 грн., ГО-160007 Г від 16 жовтня 2007 року у розмірі 15 000 грн. Внесення позивачем суми вкладу підтверджується копією членської книжки, наявною в матеріалах справи.

За умовами договору, КС «Україна» зобов'язалась повернути позивачу внесок по закінченню дії договору, однак, після закнічення строку дії договорів, гроші позивачу повернуті не були, що стало підставою для звернення ОСОБА_2із даним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року взадоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (а.с. 69-71).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 є потерпілою у кримінальній справі №3 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 202, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України. На підставі викладеного, як вважає ОСОБА_2, у неї виникло право вимоги щодо вказаних осіб про відшкодування 1 000 000 грн. збитків (а.с. 76-78).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було внесено на депозитний рахунок кредитної спілки «Україна» грошові кошти на підставі наступних договорів про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок, укладених між Кредитною спілкою «Україна» членом кредитної спілки ОСОБА_2: ГО-1805073 від 18 травня 2008 року у розмірі 122 822, 82 грн., ГО-270608Б від 28 червня 2008 року у розмірі 30 478, 42 грн., ГО-110808Л від 11 серпня 2008 року у розмірі 60 594, 14 грн., ГО-1611008Д від 16 жовтня 2008 року у розмірі 151 161, 64 грн., ГО-160007 Г від 16 жовтня 2007 року у розмірі 15 000 грн.

Внесення позивачем суми вкладу підтверджується копією членської книжки, наявною в матеріалах справи.

За умовами договору, КС «Україна» зобов'язалась повернути позивачу внесок по закінченню дії договору. Однак, після закінчення строку дії вказаного договору суми внеску не були повернуті ОСОБА_2

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на порушення відповідачами своїх зобов'язань по поверненню коштів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були головами правління КС «Україна», що підтверджується Свідоцтвом про внесення додаткового пайового внеску в кредитний союз.

Договір, по якому позивач просить суд стягнути на її користь грошові кошти, був укладений між юридичною особою Кредитна спілка «Україна», та позивачем - фізичною особою, членом кредитної спілки ОСОБА_2

Тобто, вказані договори ОСОБА_2 укладала із юридичною особою - Кредитною Спілкою «Україна», а не з фізичними особами ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч.3 ст. 96 Цивільного кодексу України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Як пояснила у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, судом помилково не було враховано, що позовні вимоги були заявлені щодо відшкодування шкоди, завданої злочином.

Вказане питання регулюється положеннями ст. 1177 ЦК України, згідно ч.1 якої шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Однак, зі змісту заявлених позовних вимог не вбачається посилання на норми вищевказаної статті, у позові не вказано, чи існує крімнальна справи, по якій ОСОБА_2 є потерпілою, чи є набравший законної сили вирок суду, на підставі якого у позивача виникло право вимагати відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Натомість, у своєму позові ОСОБА_2 посилається на положення ст.ст. 509, 610, 629, 651 ЦПК України, як на підставу вимог щодо повернення внесених на депозитний рахунок кредитної спілки «Україна» грошових коштів, а також на положення ст. 625 ЦК України, як на підставу щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Колегія суддів враховує, що дане питання вже було предметом розгляду у суді першої інстанції, зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року по справі №1522/10659/12 за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «України» про стягнення заборгованості, - позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, стягнуто з Кредитної спілки «Україна» на користь позивача заборгованість по договору № ГО-1805073 від 18 травня 2007 року у розмірі 122 822,82 грн.; по договору ГО-270608Б від 28 червня 2008 року - 30 478, 42 грн.; по договору ГО-110808Л від 11 серпня 2008 року - 60 594, 14 грн.; по договору ГО-161008Д від 16 жовтня 2008 року -151 161, 64 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 15 жовтня 2012 року.

На підставі вказаного судового рішення, Приморським районним судом м. Одеси 23 листопада 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з Кредитної спілки «Україна» на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору № ГО-1805073 від 18 травня 2007 року у розмірі 122 822, 82 грн.; по договору ГО-270608Б від 28 червня 2008 року - 30 478, 42 грн.; по договору ГО-110808Л від 11 серпня 2008 року - 60 594, 14 грн.; по договору ГО-161008Д від 16 жовтня 2008 року -151 161, 64 грн.

Таким чином, питання про повернення грошових коштів, внесених ОСОБА_2 на депозитний рахунок кредитної спілки «Україна», було вирішено на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року по справі №1522/10659/12, яке набрало законної сили.

Крім того, розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач подала позов до суду 05 червня 2018 року, після спливу строку позовної давності, однак, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, суд першої інстанції вірно вказав у своєму рішенні, що позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що не підлягають задоволенню не у зв'язку із пропуском строків позовної давності, а саме за безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що у рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що остання є потерпілою у кримінальній справі №3 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 202, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України. На підставі викладеного, як вважає ОСОБА_2, у неї виникло право вимоги щодо вказаних осіб про відшкодування 1 000 000 грн. збитків.

З листа Прокуратури Одеської обалсті від 07 листопада 2018 року вбачається, що дійсно, у провадженні СУ ГУМВС України в Одеській області перебувала кримінальна справа №3 (17 червня 2013 року відомості про вчинення кримінальних правопорушень, що розслідувались у даній кримінальній справі, внесено до ЄРДР за №0001162) за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 202, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, в рамках якої ОСОБА_2 було визнано потерпілою.

Однак, після повернення постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2013 року кримінальної справи прокурору для додаткового розслідування, в ході досудового розслідування, потерпілим у кримінальному провадженні №0001162 було визнано не ОСОБА_2, а Кредитну спілку «Україна».

При розгляді даного кримінального провадження Київським районним судом м. Одеси, ухвалою даного суду від 20 січня 2014 року у задоволенні клопотання частини вкладників Кредитної спілки «Україна»про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні - відмовлено.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 липня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

Вказане, на думку апеляційного суду, свідчить про безпідставність заявлених ОСОБА_2 вимог до Голови правління КС «Україна» ОСОБА_3 та Голови правління КС «Україна» ОСОБА_4 про відшкодування збитків у розмірі 1 000 000 гривень.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 08 квітня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе