Справа № 128/1091/19
Провадження № 22-ц/801/2467/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 128/1091/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Кривенко Д. Т. в приміщенні суду в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 03 грудня 2009 року, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, утім в порушення узятих на себе зобов`язань станом на 03 квітня 2019 року допустив заборгованість за договором, в розмірі 13 513,16 грн., з яких: 884,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3323,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6635,30 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1550,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 619,67 грн. - штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не погашає.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 13 513,16 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року справу передано за підсудністю на розгляд до Липовецького районного суду Вінницької області /а. с. 45/.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено позовні вимоги, не наданодоказів отримання відповідачем кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, отож підстав вважати, що у нього виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, тому такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача, а інших первинних документів на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що у даній справі договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору. Суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту. Також зазначається, що в анкеті - заяві від 03 грудня 2009 року зазначено розмір процентів та штрафів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими д

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафів в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України не перевіряється.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

03 грудня 2009 року ОСОБА_1 виявив намір на отримання кредиту у «ПриватБанк» шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підставі вказаної заяви банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом /а.с. 9/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2009 року станом на 03 квітня 2019 року заборгованість відповідача становить 13 513,16 грн., з яких : 884,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3323,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6635,30 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1550,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 619,67 грн. - штраф (процентна складова) / а.с. 5-8/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, не наданодоказів отримання відповідачем кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, отож підстав вважати, що у нього виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, тому такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача, а інших первинних документів на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин справи, з огляду на наступне.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних допустимих і достовірних доказів (статті 76 - 79 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що мав місце договір приєднання та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету, в якості погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки, за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в згаданій вище Постанові зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У анкеті-заяві позичальника від 03 грудня 2009 року погоджена процентна ставка за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. У разі порушення позичальником терміна платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним договором, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а. с. 9/.

Колегія суддів вважає, що з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні фактично отриманих відповідачем коштів та штрафу (процентна складова) не можна погодитись, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем 4208,19 грн кредитних коштів, з яких : 884,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3323,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, відповідач відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів.

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 4208,19 грн, з них : 884,65 грн заборгованість за тілом кредиту; 3323,54 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Окрім цього, відмовляючи у стягненні заборгованості по штрафу (процентна складова) суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторони в анкеті-заяві позичальника від 03 грудня 2009 року погодили розмір штрафу (процентна складова) у разі порушення позичальником терміну платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу (процентна складова) за кредитним договором від 03 грудня 2009 року враховуючи його погодження сторонами в анкеті-заяві від 03 грудня 2009 року.

Водночас, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені та штрафу (фіксована складова) з огляду на наступне.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказаний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені і комісії, та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Установлено, що в анкеті-заяві від 03 грудня 2009 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені.

У зв`язку з наведеним вимоги банку про стягнення пені є необґрунтованими.

Крім цього, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» строк дії картки № НОМЕР_1 , яка видана ОСОБА_1 закінчується 02/2018. Однак, позивачем нарахована пеня після закінчення строку дії договору /а. с. 80/.

Водночас, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що вимога про стягнення штрафу (фіксована складова) також задоволенню не підлягає, оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 03 грудня 2009 року в сумі 4418,60 грн: з них : 884,65 грн заборгованість за тілом кредиту; 3323,54 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 210,41 грн штраф (процента складова) (розрахунок 4208,19 (задоволена частина позовних вимог) х 5 % = 210,41).

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 628,17 грн /розрахунок 1921 х 32,70 % = 628,17/ та в сумі 942,25 грн. за подання апеляційної скарги /розрахунок 2881,50 х 32,70 % = 942,25/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2009 року в сумі 4418 (чотири тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 60 копійок, з них : 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 65 копійок заборгованість за тілом кредиту; 3323 (три тисячі триста двадцять три) гривні 54 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 210 (двісті десять) гривень 41 копійка - штраф (процента складова).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 17 копійок, та за подання апеляційної скарги в сумі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 25 копійок, всього 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 42 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота