КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1820/2019
справа №361/5985/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Головачова Я.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Василишина В.О. 31 жовтня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_3 350000 доларів США, що станом на 20 вересня 2018 року еквівалентно 9 842 000 грн.

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт в межах заявленої ціни позову на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, а саме комплекс за адресою: АДРЕСА_1; передати його на зберігання іншим особам, які не мають інтересу у результаті вирішення спору; заборонити відчуження майна, що належить ОСОБА_3, а саме комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідач свої зобов"язання не виконує, може розпорядитися майном та існує загроза його знищення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що перебування майна в іпотеці є перешкодою для забезпечення позову. Окрім того, вказує, що відомості про перебування майна в іпотеці здобуті судом самостійно, чим порушено принцип диспозитивності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Столар О.А. доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, щодо якого заявник просить вжити заходів забезпечення позову, перебуває в іпотеці у ВАТ "Банк Універсальний", а також перебуває під численними обтяженнями. Окрім того судом вказано, що заявник не надав доказів щодо намірів відповідача розпорядитися цим майном, а також спроможності такого заходу забезпечити фактичне виконання можливого судового рішення.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв"язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Як роз"яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтовує вимоги необхідністю не допустити відчуження цього майна та попередити його знищення.

Проте метою забезпечення позову є попередження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна убачається наявність ряду обтяжень щодо комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин відсутні підстави для накладення арешту на нерухоме майно, оскільки відсутні підстави уважати про намір відповідача розпорядитися цим майном з метою невиконання або утруднення фактичного виконання можливого судового рішення.

Доводи скаржника в тій частині, що ОСОБА_3 не надається доступ до майнового комплексу, на території якого здійснюються роботи по переплануванню, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що це нерухоме майно не є предметом позову.

Доводи скаржника щодо порушення принципу диспозитивності є помилковими та відхиляються, оскільки витребування судом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна не є витребуванням доказів щодо предмету спору, а пов"язано із з"ясуванням об"єктивних обставин для вирішення заяви про забезпечення позову.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до постановлення помилкової ухвали, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

Я.В.Головачов