Справа №597/496/19
Провадження №2/597/102/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря судового засідання Богдана В.М.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1, покликаючись на те, що відповідач будучи чоловіком онуки ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у її будинковолодінні, однак 12.10.2018 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області у справі №597/1047/18 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Відповідач тривалий час, з 01.08.2017 року не проживає у будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Даний факт створює позивачці незручності, порушує її права як власника.

У зв'язку з цим, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду 26.03.2019 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз'яснено наслідки його неподання без поважних причин.

Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк без поважних причин не подав, в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без його участі, так, як проти цього не заперечує позивачка.

Відповідно до ст.178 ч.6 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задоволити позов, виходячи із наступного:

в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1.

Вищевказане стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.11.1990 року, виданого на підставі рішення Заліщицької районної ради №229 від 29 жовтня 1990 року.

Факт реєстрації відповідача, у належному позивачці будинковолодінні стверджується будинковою книгою прописки громадян, що мешкають у будинку АДРЕСА_1.

Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 15 лютого 2019 року складеного комісією Івано-Золотівської сільської ради відповідач ОСОБА_2 у будинковолодінні АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 не проживає.

Крім цього, факт не проживанння відповідача за адресою АДРЕСА_1 стверджується показами свідка ОСОБА_4, яка пояснила, що відповідач не проживає за вказаною адресою біля трьох років.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід'ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, є в тому числі і право проживання в ньому.

Згідно ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК УРСР).

З наданих позивачкою доказів, встановлено, що відповідач дійсно більше року не проживає у будинковолодінні належному позивачці, тому даний позов слід задоволити та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.72, 156 ЖК УРСР, ст.ст.16, 321, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 76-81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, або протягом 20 днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачкою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, а відповідачем протягом 30 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне судове рішення складено 08.04.2019 року.

Головуючий: