ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1221/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянув у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/13353/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення складено 28 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи - товариство з обмеженою відповідальністю "Коменерго Тернопіль" про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Коменерго-Тернопіль» (далі - ТзОВ «Коменерго-Тернопіль»), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 35'324 грн. матеріальної шкоди та 30'000 грн. моральної.

В обґрунтування вказаних вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником квартири №10 зазначеного будинку, яка розташована поверхом вище.

28 квітня 2019 року його помешкання було затоплено із квартири ОСОБА_1 , внаслідок чого йому заподіяно збитків на суму 35'324 грн.

Посилався на те, що йому також було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях, душевних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 добровільно відшкодовувати завдані збитки відмовляється, просить стягнути з нього матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року вирішено:

"Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Коменерго-Тернопіль» про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 : 30 324 (тридцять тисяч триста двадцять чотири) гривні матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири; 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди; 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

У задоволенні решти вимог - відмовити."

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановите нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що акт про залиття квартири від 02 травня 2019 року не є належним та допустимим доказом підтвердження затоплення квартири позивача саме відповідачем.

Зазначає, що суд першої інстанції не проаналізував відмінності між вказаними пошкодженнями у акті про залиття квартири та об`ємами ремонтно- відновлювальних робіт визначених у довідці ФОП ОСОБА_3 .

При цьому вказав, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження кваліфікації та фахового рівня приватного підприємця.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що при складенні акту про залиття квартири був позбавлений можливості надавати пояснення на спростування викладених обставин у справі.

Вказав, що частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув не завдану матеріальну шкоду, а вартість відновлювального ремонту.

Звертає увагу суду на те, що всупереч положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивачем не наведено обставин, які б підтвержували спричинену моральну шкоду та не надано доказів як свідчення цього.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що факт залиття квартири позивача підтверджується актом від 02 травня 2019 року, який відповідачем не спростований.

Вказує, що складення акту обстеження 02 травня, а не у день затоплення- 28 квітня пов`язано з вихідними днями та святкуванням Великодня.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено наступні обставини.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 06 травня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1353. (а.с. 6)

Поверхом вище, безпосередньо над квартирою позивача, розташована квартира №10 , котра належить відповідачу. Ця обставина доказуванню не підлягає в силу вимог частини 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки вона визнається учасниками справи, а у суду не має обґрунтованого сумніву щодо її достовірності або добровільності їх визнання.

Як убачається з довідки № 1571 від 15 травня 2019 року, виданої ТзОВ «Коменерго-Тернопіль», до складу сім`ї, котра перебуває на квартирному обліку у вказаному помешканні відповідача наявні: ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_7 (онук). (а.с. 22)

Водночас, згідно з довідкою № 411/03-16/4 від 11 вересня 2019 року, виданою Загірцівським старостинським округом Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області, а також акту, складеного за участі депутата Лановецької міської ради та жителів с. Загірці від 11 вересня 2019 року, ОСОБА_1 , з 16 вересня 2014 року проживає без реєстрації у АДРЕСА_3 , разом з дружиною - ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , заперечуючи свою вину у завданні внаслідок залиття квартири шкоди позивачу, посилається на те, що наданий до матеріалів справи акт про залиття кварти не є належним та допустим доказом, оскільки складений з порушеннями чинного законодавства.

Зокрема посилається на те, що дата складення акту виправлена, не вказано дати ймовірно затоплення квартири, не зазначено орієнтовну вартість пошкоджених речей тощо.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.

Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови.

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Як вбачається з акту про залиття квартири від 02 травня 2019 року, він складений комісійно, в складі: начальника дільниці Ракуша В.В., майстра дільниці ОСОБА_9 , мешканців кв. № 5 ОСОБА_2 та кв. № 10 ОСОБА_1 , затверджений директором ТзОВ «Коменерго-Тернопіль».

В зазначеному акті відображено, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 , виявлено сліди затоплення, що мало місце з квартири поверхом вище, а саме: №10.

Причиною такого затоплення був тріснутий шланг на зливному бачку туалету у квартирі №10 .

В акті зафіксовано, що у квартирі № 5 пошкоджено в: коридорі - стеля (шпаклівка з фарбуванням) 3 м 2 , стіна (шпалери) 6 м 2 , підлога (паркет) 8 м 2; ванній - стеля (шпаклівка з фарбуванням) 1м2; кухні - стеля (шпаклівка з фарбуванням) 8 м2, стіна (шпалери) 4 м2, підлога (паркет) 6 м2; кімнаті - стеля (натяжна), сіна (шпаклівка з фарбуванням) 5 м2, підлога (паркет) 2 м2, диван - 1 шт.

Окрім підпису членів комісії, у нижній частині акту таж вказано прізвища позивача та відповідача. Навпроти прізвища позивача міститься підпис, а навпроти прізвища відповідача він відсутній. При цьому міститься допис про те, що мешканець квартири №10 ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Колегія суддів враховує, що відмова від підпису на акті про залиття квартри винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадана особа підписувати складений акт відмовилась).

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, з яких б вбачалось, що при складенні акту відповідач був відсутній.

Отже, оскільки наданий до матеріалів справи акт від 02 травня 2019 року про залиття квартири складений представником домового господарства за участю ще двох осіб, які були свідками залиття квартири позивачки, з проведенням обстеження квартири ОСОБА_2 та в ньому відображено внаслідок чого і з чиєї вини відбулося залиття квартири позивача, суд першої інстанції правильно визначив цей акт належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем шкоди.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги з приводу складення акту з порушеннями, не заслуговують на увагу.

Інших доказів, які б спростовували факт залиття квартири в інший спосіб, ніж вказаний у акті, відповідачем не подано.

Як вбачається з довідки про вартість ремонтно - відновлювальних робіт, які необхідно виконати у зв`язку з залиттям холодною водою квартири АДРЕСА_1 , виданого фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 , вартість ремонту квартири, не враховуючи витрат щодо дивана, становить 30324 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо стягнення матеріальної шкоди саме у розмірі 30324 грн., а не 35224 грн. як просив ОСОБА_2 .

Колегія суддів критично оцінює твердження ОСОБА_1 щодо відмінності між вказаними пошкодженнями у акті про залиття квартири та об`ємами ремонтно - відновлювальних робіт визначених у довідці ФОП ОСОБА_3 , зважаючи на те, що для відновлення приміщень провести роботи лише в місцях залиття, про які зазначено у акті неможливо, у зв`язку з порушенням естетичного виду стелі і стін цих приміщень.

Також судом першої інстанції було вірно надано оцінку факту проживання ОСОБА_1 в іншому помешканні, оскільки така обставина не спростовує обов`язку відповідача, як власника квартири №10 утримувати своє майно у належному стані та не допускати заподіяння збитків іншим учасникам цивільних правовідносин внаслідок його використання.

Щодо перегляду рішення в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів виходять з такого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві, суд врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та належним чином обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 3000 гривень, який відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Зокрема, суд першої інстанції правильно надав оцінку тому факту, що в результаті винних дій ОСОБА_1 у зв`язку із залиттям квартири, позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях, душевних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова складена 23 грудня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщія О.Я.

Шевчук Г.М.