Справа № 473/5034/18
"14" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням
в грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №653, посвідченого 28.03.1994 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області та свідоцтва про право на спадщину за законом №1912, посвідченого 21.11.1987 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області є власником 1/2 частки житлового будинку №26 по вул. Фонтанній в місті Вознесенськ, Миколаївської області.
Власником іншої 1/2 частки вказаного житлового будинку є рідна сестра позивача ОСОБА_4
У вказаному будинку крім нього значиться зареєстрованим його колишня дружина ОСОБА_2, яка не проживає у вказаному будинку з 2012 року та його дочка ОСОБА_3, яка не проживає у вказаному будинку з 2010 року їх реєстрація в належному позивачу будинку створює останньому перешкоди в користуванні, утриманні та розпорядженні житлом, позивач просив позов задовольнити та визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 18.12.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 30.01.2019 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.
Представник третьої особи виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутності, вирішення справи залишають на розсуд суду.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до п.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №653, посвідченого 28.03.1994 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області та свідоцтва про право на спадщину за законом №1912, посвідченого 21.11.1987 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області є власником 1/2 частки житлового будинку №26 по вул. Фонтанній в місті Вознесенськ, Миколаївської області.
Власником іншої 1/2 частки вказаного житлового будинку є рідна сестра позивача ОСОБА_4 (відповідь КП Вознесенське МБТІ на запит №669 від 24.10.2018 року).
У вказаному будинку відповідно до довідки про склад сімї від 19.10.2018 року та довідки про склад сімї від 28.01.2019 року значаться зареєстрованими позивач ОСОБА_1 та відповідачі колишня дружина позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про розірвання шлюбу від 06.11.2012 року Серія 1-ФП №065874) та дочка позивача ОСОБА_3 (актова запис про народження №305 від 06.07.1993 р., повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07.02.2019 року, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 08.02.2019 року).
Відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з 2012 року та відповідач ОСОБА_5 не проживає у вказаному будинку з 2010 року, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 19.10.2018 року та довідкою про склад сімї від 28.01.2019 року.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України ).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України).
Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки).
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.212 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні.
За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказував, що реєстрація відповідача в указаному будинку перешкоджає йому, як власнику спірного будинку, розпоряджатися своєю власністю.
Наведене свідчить, що між сторонами виник спір з приводу користування вказаним житловим приміщенням, правовідносини по якому врегульовані ст.ст. 391,405 ЦК України.
Отже, оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачі не проживають у спірному будинку без поважних причин понад один рік.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Миколаївська область м. Вознесенськ вул. Фонтанній, 26 .
Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком №26 по вулиці Фонтанній в місті Вознесенськ, Миколаївської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком №26 по вулиці Фонтанній в місті Вознесенськ, Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: М.М. Ротар