ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6994/18

провадження № 22-ц/4809/586/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - Первозванівська сільська рада Кіровоградського району,

третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2018 року і

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Кіровоградської районної ради та просили встановити право власності на 1/2 частку спадкового майна за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ІНН НОМЕР_2, після смерті її батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, який є рідним сином ОСОБА_9 та 1/2 частку спадкового майна за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_3, ІНН НОМЕР_4, яке за життя належало останньому, в тому числі житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є рідною донькою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_5, є дружиною померлого, а тому вони є спадкоємцями першої черги на спадщину померлого, що складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Власником вищезазначеного майна була ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Право власності ОСОБА_9 на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю від 22.05.1989 та технічним паспортом на житловий (індивідуальний) будинок.

Вищезазначений будинок дістався ОСОБА_8 у спадок після смерті ОСОБА_9, яка була його матір'ю.

12.09.2018 ОСОБА_4 звернулася з заявою до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В. щодо роз'яснення порядку оформлення спадщини після смерті батька, відповідно до яких, позивачам було рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав, так як ОСОБА_8 не прийняв спадщину після смерті матері та існують розбіжності у написанні прізвища матері, згідно архівного витягу про його народження.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року замінено первісного відповідача Кіровоградську районну раду на належного відповідача - Первозванівську сільську раду Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.45-46).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не надано жодних доказів того, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9.

Крім того, існують розбіжності у написанні прізвища ОСОБА_9 в архівному витягу про народження ОСОБА_8 (ОСОБА_9.), що позбавляє суд можливості прослідкувати їх родинний зв'язок.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Позивачі вважають, що суд не врахував, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_9 на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю від 22.05.1989 та технічним паспортом на житловий (індивідуальний) будинок (а.с.10, 6-8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с.19).

Нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В. були зроблені запити до Кіровоградської районної державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву у Кіровоградській області про надання інформації про прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті його матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до інформації, що міститься у відповіді Кіровоградської районної державної нотаріальної контори, і Державного нотаріального архіву Кіровоградської області від 28.12.2018 року за № 1115/01-21 - відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року відсутні, свідоцтв про право на спадщину не видавалося.

Згідно довідки виконкому Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 30.05.2018, вказано, що станом на час відкриття спадщини ОСОБА_9івна була зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_1, одна.

Довідка № 4665 від 13.06.2018, видана начальником КП «ЖЕО № 4», свідчить, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно був зареєстрований у АДРЕСА_2 з 05.08.1984 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4. На день смерті разом з ним за даною адресою були зареєстровані його дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, його дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його онука ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6. Після його смерті протягом 6-ти місяців склад сім'ї не змінювався (а.с.24).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивачів про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8, не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до п.п.4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилася 1991 року, правовідносини в даному випадку регулюються Цивільним Кодексом УРСР в редакції від 18 липня 1963 року.

Станом на 22 травня 1989 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - ОСОБА_9.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Статтею120 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст. 123 ЦК УРСР).

Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Крім того, відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.529 Цивільного Кодексу УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, чоловік (дружина) та батьки померлого, а також дитина померлого, народжена після його смерті.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вказані дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, щоспадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9.

Даних про те, що ОСОБА_8 подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті матері ОСОБА_9, або вступив в управління спадковим майном матеріали справи не містять.

Згідно наявного у справі роз'яснення приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н.В. від 12.09.2018, наданого ОСОБА_4 (а.с.9), останній необхідно звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Крім того, необхідно встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в разі встановлення зазначених юридичних фактів позивачі зможуть звернутися до нотаріуса та отримати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8., померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09.04.2019.

Головуючий суддя С.І. Мурашко

Судді А.М. Головань

О.Л. Карпенко