ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-ві/753/10/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Цимбал І.К.

при секретарі: Леонтьєв В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід судді Вовка Євгена Ігоровича представник ОСОБА_2 адвоката Войтенко О.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про встановлення батьківства

встановив:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться вказана вище справа.

07.12.2018 представник позивача подав заяву про відвід головуючого, посилаючись на те, що останній порушує строки розгляду справи, безпідставно не відкриває провадження, процесуальні документи, які надсилаються позивачу не вносяться до реєстру судових рішень, що справляє враження їх штучного створення. За таких обставин заявник вважає, що мають місце підстави для відводу.

В судовому засіданні заявник підтримав доводи заяви з підстав зазначених в останній.

Вислухавши думку заявника, дослідивши доводи головуючого у справі, викладені в ухвалі судді Вовка Є.І. від 10.12.2018, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, джерелом якої є відповідні рішення, що будуть наведені далі слід зазначити наступне.

Стаття 6 § 1 Конвенці, вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб'єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (Wettstein v. Switzerland (Ветштайн проти Швейцарії), § 43; Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти), § 93. Принципи незалежності і безсторонності тісно взаємопов'язані і, відповідно до обставин, можуть потребувати загальної перевірки (Sacilor-Lormines v. France (Сасілор-Лормін проти Франції), § 62; OleksandrVolkov v. Ukraine (Олександр Волков проти України), § 107.

Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти), § 93: - суб'єктивний тест, що вивчає персональні перконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб'єктивне ставлення судді у конкретній справі; - також, відповідно до об'єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості.

Однак не існує суттєвої відмінності між суб'єктивною і об'єктивною неупередженістю, оскільки дії судді можуть не лише спричинити об'єктивну підозру незалежного наглядача стосовно безсторонності (об'єктивний тест), але також стосуватись питання персональних переконань судді (суб'єктивний тест).

Застосовуючи суб'єктивний тест, Суд неодноразово постановляв, що «особиста неупередженість судді повинна вважатись присутньою, доки не доведено протилежного» (Le Compte, Van Leuven and DeMeyere v. Belgium (ЛеКомт, Ван Левені Де Мейер проти Бельгії), § 94. Що стосується необхідного доказу, Суд, наприклад, вважав за необхідне визначити, чи виявляв суддя негативне ставлення (Buscemi v. Italy (Бушемі проти Італії), §§ 67-68.

Принцип персональної неупередженості і об'єктивності суду давно доведений практикою Суду (Le Compte, VanLeuven and De Meyere v. Belgium (Ле Комт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії), § 58; Driza v. Albania (Дріза проти Албанії), § 75.

Повинно бути визначено, окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність.

Позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву у неупередженості суду (Wettstein v. Switzerland (Ветштайн проти Швейцарії), § 44; PablaKy v. Finland (Пабла Кю проти Фінляндії),§ 30; Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти), § 96.

Існують дві можливі ситуації, за яких може виникнути питання щодо недостатньої неупередженості суду: - перша стосується функціональної природи і питань, наприклад виконання різних функцій у межах судового процесу однією і тією ж особою, або ієрархічні та інші зв'язки з іншими учасниками проваджень. Друга - індивідуального характеру і є результатом поведінки суддів у конкретній справі, про що і зазначив заявник у своїй заяві про відвід.

Разом з тим, з огляду на доводи заяви та матеріали справи, суд вважає що зробити висновки про упереджене ставлення судді Вовка Є.І. до позивача не можна. У даному випадку можуть мати місце ознаки порушення вимог діловодства та процесуального закону, що потребує окремої перевірки на наявність ознак дисциплінарного проступку, проте наразі поєднати такі дії з підставами для відводу передбаченими п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України не вбачається за можливим.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи заяви є необґрунтованими і підстави передбачені п. 5 ч. 1 ст.36 ЦПК України відсутні.

На підставі наведеного та керуючи сь ст. ст. 36, 37,40 ЦПК України, суд -

У х в а л и в:

В задоволенні заяви відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: