Справа №442/8047/18
Провадження №2/442/261/2019
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Грицай М.М.,
з участю секретаря Півали І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Дрогобичі в порядку спрощеного провадження цивільні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення 3700 гривень, -
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення 3700 гривень.
Позов мотивує тим, що 24.02.2007 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. 02.03.2007 ОСОБА_2 разом зі своїми повнолітніми доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані у квартирі за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1. На той час вказана квартира приватизованою не була. Як виявилось, відповідач не мала наміру створити сімю, а одружилась тільки заради квартири. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 06.12.2007 шлюб між ними розірвано. Відповідачі у вказаній квартирі не проживали, а тому рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 01.09.2010 їх визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі цього рішення 01.04.2011 їх знято з реєстрації. Отже, відповідачі були зареєстровані у його квартирі з 02.03.2007 по 01.04.2011. За цей час КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради здійснював нарахування за водопостачання та водовідведення без наявності приладу обліку, виходячи із кількості зареєстрованих осіб. Таким чином, за час реєстрації відповідачів у квартирі, на них було нараховано 3705, 45 грн. Неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням повернути йому ці кошти, однак вона не реагувала. Так як хотів оформити субсидії, то змушений був сам оплатити дану суму боргу. Враховуючи наведене, змушений звернутись з позовом до суду.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд з власної ініціативи проводить розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням ( викликом) сторін.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Додатково зазначив, що у вказаний у позовній заяві період часу квартира приватизована не була.
Про призначення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження відповідачі були повідомлені згідно вимог ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, вказаною в позовній заяві, однак, на розгляд справи відповідачі не з'явились без поважних причин та не повідомили суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подали. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідачі відзив на позовну заяву не подали, ухвалу про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні отримали.
Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
З копії довідки № 1047 від 11.09.2018, виданої КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з 02.03.2007 по 01.04.2011 були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 01.09.2010, яке набрало законної сили 27.01.2011, відповідачів визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 15 по вул. Трускавецькій, 36/1 в м. Дрогобич Львівської області.

З довідки № 4590 від 03.09.2018, виданої КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради вбачається, що в період з 01.03.2007 по 01.04.2011 на одну особу нараховувалась оплата за водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_2 в розмірі 1235,15 грн. Станом на 01.08.2018 заборгованість становить 4184, 72 грн.

З листа КП «Дрогобичводоканал» №2085 від 03.05.2018, адресованого ОСОБА_1, вбачається, що КП «Дрогобичводоканал» вимагає у десятиденний термін погасити нарощену заборгованість в сумі 4184,72 грн.; попереджено, що у протилежному випадку буде припинено надання послуг, а стягнення заборгованості проводитиметься через суд.

Як вбачається з квитанції від 06.08.2018, ОСОБА_1, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_2, оплатив КП «Дрогобичводоканал» 3700 грн. боргу за водопостачання.

Отже, судом встановлено, що в період з 02.03.2007 по 01.04.2011 відповідачі були зареєстровані за адресою проживання позивача ОСОБА_1, відтак КП «Дрогобичводоканал» за вказаний період здійснено нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги чотирма особами, зокрема, в розмірі 1235,15 грн. за одну особу. Однак, такі відповідачами не було сплачено. Після попередження комунальним підприємством позивача про припинення надання послуг, останній оплатив самостійно суму заборгованості, в тому числі й за частину, яка була нарахована за споживання послуг відповідачами. Останніми не надано суду доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України свідчили про те, що вони надавали позивачу кошти на оплату за споживання комунальних послуг або самостійно провадили оплату таких.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності з частиною 1 статті 1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансо утримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у ч.1 ст.19 Закону №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає, визначений у п.5 ч.3 ст.20 Закону №1875-ІV, обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15.

В Україні визнається й діє принцип верховенства права (ч.1 ст.8 Конституції). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пп.41 і 60 доповіді «Верховенство права», схваленої Венеціанською комісією на 86-му пленарному засіданні, м.Венеція, 2526.03.2011).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо ОСОБА_6 проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands») від 27.10.93, заява №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу в доступі до суду та до реалізації та захисту їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Факт спричинення позивачу матеріальної шкоди (завданих збитків) підтвердився.

Ураховуючи положення приведених норм, надані позивачем, докази в їх сукупності, суд вбачає наявність безпосереднього причинного зв'язку між бездіяльністю відповідачів та її наслідками, оскільки позивач поніс витрати (реальні збитки) для відновлення свого порушеного права, відповідач не довів, що позивачу матеріальна шкода завдана не з його вини, відтак суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стягненню в користь позивача підлягають також судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду, а саме судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 81, 263 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 3700 (три тисячі сімсот) гривень та порівну судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., тобто, по 234,93 грн. з кожного.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.02.2019.

Відмінність тексту резолютивної частини повного рішення щодо стягнення судового збору з текстом резолютивної частини короткого рішення, спричинена виправленням, яке слід вважати вірним (у відповідності до ч.7 ст.259 ЦПК України).

Суддя Грицай М.М.