Справа № 136/835/19
Провадження № 22-ц/801/2374/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуСправа № 136/835/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду від 06.09.2019 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Кривенка Д.Т., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

26.04.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказав, що відповідно до кредитного договору № б/н від 23.03.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свій обов`язок по кредитному договору виконав. Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.03.2019 року складала 14182,21 грн., з яких: 5109,40 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1978,72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4942,56 грн. пеня за прострочене зобов`язання; 1000 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 651,53 грн. - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду від 06.09.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначило, що позичальник, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що є складовою частиною кредитного договору, погодився з умовами кредитного договору, а тому зобов`язаний був виконувати вимоги зазначених Умов та Правил. Окрім того, суд першої інстанції проігнорував те, що усі істотні умови кредитного договору вказано у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, сам кредитний договір останнім не оспорювався і недійсним не визнавався, а надані позивачем докази жодним чином не були спростовані відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1 921 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується 14182,21 грн., що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не повністю.

Судом встановлено, що 23.03.2011 року відповідач виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом у 5 000 грн. у зв`язку з чим уклав з позивачем договір б/н про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит в сумі 500 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. За умовами цього договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування, комісію та пеню у встановлені строки відповідно до умов кредитування, однак не виконував своїх зобов`язань в результаті чого допустив заборгованість, що станом на 18.03.2019 року становила 14 182,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5109, 40 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 1978,72 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 4942,56 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1000 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 651,53 грн. В свою чергу, позивач покладені на нього зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують доступ позичальника до кредитних коштів, зокрема, конкретних Умов та Правил банківських послуг, що були запропоновані відповідачу, отримання ним кредитної картки з ОСОБА_2 -кодом для верифікації в платіжній системі, що вказували б на виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань перед банком. Разом з тим, наявні в матеріалах справи виписка по рахунку та розрахунок заборгованості не містять повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків, строки виникнення заборгованості за кожним платежем, напрямки їх зарахування, якщо вони проводились тощо.

Колегія суддів не може погодитися в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довеститі обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема виникнення правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Разом з тим, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані ним до позову «Умови і правила надання банківських послуг» були надані відповідачеві під час підписання заяви позичальника.

Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 23 березня 2011 року. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11 березня 2015 року.

Також, з матеріалів справи слідує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), а підставою позову є невиконання кредитних зобов?язань відповідачем, що пов?язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Даний висновок цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Окрім того, АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги додало довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, як новий доказ умов кредитування. Разом тим, колегія суддів не може прийняти та розцінювати його в якості нового доказу, виходячи з вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до вказаної норми, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Заявник апеляційної скарги не надав суду доказів поважності незалежних від нього причин, що перешкоджали подачі вказаної довідки до суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами, пені та штрафів, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.

Однак, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні фактично отриманих ОСОБА_1 коштів (тіла кредиту), з огляду на таке.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачкою 5109,40 грн. кредитних коштів (використання кредитного ліміту).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 5109,40 грн.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин висновку про відмову у стягненні відсотків за кредитом та стягнення виключно тіла кредиту, що здійснений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), оскільки він не відповідає обставинам даної справи, колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що у даній справі суд відмовив у задоволенні позову в оскаржуваній частині не через застосування зазначених висновків, а саме через недоведеність Банком своїх вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 28.03.2019 року (справа № 428/2873/17) є безпідставними, оскільки зазначена постанова прийнята раніше від постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа №342/180/17) у якій висловлена позиція спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи скарги про порушення судом принципу змагальності розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та позбавлення позивача можливості надати докази про виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1 921 грн.

Оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої 14182,21 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Враховуючи вищевикладене та правомірність розгляду судом першої інстанції даної справи як малозначної, особливий обов?язок забезпечення достатності доказів лежить саме на позивачеві, а відтак і доводи апеляційної скарги щодо обов?язку відповідача спростувати надані позивачем докази є необґрунтованими. Відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення позивача від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Виходячи з вищенаведених норм та доведеності невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором в частині повернення тіла кредиту, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5109,40 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін..

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку: (1921 грн. - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 2 881,50 грн. - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 14182,21 грн. - ціна позову Х 5109,40 грн. - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 1730,19 грн. і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5109,40 грн.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 вереся 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати в розмірі 1730,19 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», .

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_1 .

Головуючий суддя: С.Г. Копаничук

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота