Дата документу 03.04.2019 Справа № 336/6590/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6590/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1297/19 Суркова В.П.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1.

Зазначає, що відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі.

Вказує, що у період з 01.10.2010 року по 01.06.2018 року відповідачі мають заборгованість по оплаті централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 10 486,66 грн.

В добровільному порядку відповідачі заборгованість по оплаті централізованого водопостачання та водовідведення не сплачують.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 10 486 грн. 66 коп. за спожиту воду і послуги водовідведення та стягнути судові ви трати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь комунального підприємства «Водоканал» заборгованість з централізованого водопостачання і водовідведення за період з 01.10.2010 року по 31.07.2018 року у розмірі 10 486 грн. 66 коп.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь комунального підприємства «Водоканал» судові витрати у виді судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. з кожного, а всього 1762 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що справа розглянута в порядку спрощеного провадження, участі у розгляді справи не приймала. Під час ухвалення рішення суд взагалі не врахував, не проаналізував, не дослідив зміст відзиву. Не розглянув клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні з викликом сторін. Судом не застосовані положення пропуску строків позовної давності. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

На зазначену апеляційну скаргу КП «Водоканал» подало відзив, у якому посилається на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалене обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані та проживають в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

У період з 01 жовтня 2010 року по 31 липня 2018 року КП «Водоканал» надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

У зв'язку з невиконанням споживачами своїх зобов'язань з оплати отриманої послуги утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2018 року становить 10 486 грн. 66 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачами своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України передбачено, що наймач житлового приміщення зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, а згідно з ст. 64 цього Кодексу члени сім'ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2010 та 2015 роках звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, які за заявою боржників були скасовані. Дане свідчить про переривання строку позовної давності та відсутності пропуску строку позивачем для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 08 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко