Ухвала

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 716/1387/18

провадження № 61-22052ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 липня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків.

Позов мотивовано тим, що відповідач є їх донькою. Вони є пенсіонерами та отримують пенсію у загальному розмірі 3 435 грн. Крім пенсії, кожного року вони отримують дохід у вигляді орендної плати за земельний пай. Інших джерел доходів не мають, але мають кредитні зобов`язання. Після отримання пенсії вони здійснюють платежі за кредитним зобов`язанням, у зв`язку із чим їх матеріальний стан є вкрай нужденним. Вони не спроможні забезпечити у повній мірі себе усім необхідним, житловий будинок в якому вони проживають потребує капітального ремонту. Інші діти допомагають їм нерегулярно та в міру своїх можливостей, однак забезпечити їх усім необхідним неспроможні. Відповідач тривалий час перебуває за кордоном де отримує регулярний та високий дохід. Посилаючись на викладені обставини просили стягувати з відповідача на їх користь аліменти в загальному розмірі 2 000 грн щомісячно.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачі дійсно є непрацездатними особами, які мають шестеро повнолітніх дітей. Разом з тим, встановлені в судовому засіданні обставини не дають суду підстав зробити висновок про їх потребу в наданні сторонньої матеріальної допомоги з боку відповідача. Оскільки позивачі мають інших дітей, крім відповідача, які систематично надають їм матеріальну допомогу, при цьому позивачі володіють нерухомим майном, отримують пенсійні виплати за віком на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, щорічний дохід у вигляді орендної плати за земельний пай, також у користуванні мають транспортний засіб марки «Фіат Добло», який відповідач ОСОБА_4 разом із братом ОСОБА_5 подарували на ювілей позивачу ОСОБА_2 . Суд також врахував те, що відповідач на даний час є непрацездатною особою внаслідок хвороби, яка перешкоджає їй працювати, та потребує систематичного лікування, а тому фактично неспроможна надавати матеріальну допомогу батькам.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

З урахуванням наведеного, ціна позову у цій справі складає 12 000 грн (2 000 х 6 місяців), тобто суму, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн * 100 = 192 100,00 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявник зазначив, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 липня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик