Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 171/228/15-ц

провадження № 61-5812св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Апостолівської міської ради Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В.П., Барильської А.П., Бондар Я.М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області про розподіл житлового будинку в натурі.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі з 06 жовтня 1984 року по 12 червня 1990 року. За час шлюбу ними було збудовано та набуто у власність домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 чинив перешкоди та не пускав її в будинок.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 1999 року за нею визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку. Згоди щодо користування спільним будинком сторонами не досягнуто, поділити будинок в натурі в добровільному порядку відповідач не погоджується, не допускає її в будинок, документи не надає.

Після уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд: визнати свідоцтво від 05 жовтня 2001 року на право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке видано на підставі рішення Виконкому Апостолівської міської ради Дніпропетровської області № 8 від 29 серпня 2001 року на ОСОБА_2 , частково недійсним в частині оформлення домоволодіння в цілому на ім`я ОСОБА_2 , визнати рішення Виконкому Апостолівської міської ради Дніпропетровської області № 8 від 29 серпня 2001 року щодо видачі свідоцтва на право приватної власності на спірне домоволодіння в цілому на ім`я ОСОБА_2 частково недійсним в частині оформлення цілої частки домоволодіння на ОСОБА_2 , провести поділ спільного майна:

- визнати право власності за ОСОБА_1 та виділити їй у власність квартиру № 1, що знаходиться в 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - літ. А-1 з наступними приміщеннями: (додаток № 3 на плані, визначений в помаранчевий колір): приміщення 1-3 коридор, площею 3,32 кв.м; приміщення 1-7 житлова кімната, площею 18,54 кв.м; приміщення 1-6 сумісний санвузол, площею 5,13 кв.м; у сінях літ. А-1 прим. 1-2, площею 7,24 кв.м, загальна площа квартири № 1 , що виділяється власнику 1/2 частини будинку ОСОБА_1 , складає 34,23 кв.м;

- у власність ОСОБА_2 виділити квартиру № 2, що знаходиться в 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 : літ. А-1 з наступними приміщеннями: (додаток № 4 на плані, визначений в синій колір): приміщення 1-8 - житлова кімната, площею 7,9 кв. м; приміщення 1-5 - житлова кімната, площею 8,0 кв.м; приміщення 1-4 - кухня, площею 8,65 кв.м; у сінях літ. А-2, приміщення 1-1, площею 8,33 кв.м, загальна площа квартири № 2 , що виділяється власнику 1/2 частини будинку ОСОБА_2 , складає 32,88 кв.м. Крім того, позивач просить відповідачу як власнику 1/2 частини домоволодіння та квартири № 2 виділити надвірні будівлі та споруди: ганок, гараж, сарай з погребом, вбиральню, душ, паркани, водопровід, замощення, загальною вартістю 68685 грн.; суму в розмірі 2635,5 грн. визначити як компенсацію різниці вартості часток, яку позивач повинна сплатити на користь ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано частково недійсним рішення Виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 162 від 29 серпня 2001 року, прийняте засіданням Виконкому Апостолівської міської ради згідно протоколу № 8, в частині затвердження акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , в цілому на ОСОБА_2 .

Визнано частково недійсним свідоцтво на право власності, видане Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради 05 жовтня 2001 року на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , в частині оформлення права власності на домоволодіння в цілому на ОСОБА_2

Поділений житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином: ОСОБА_1 виділено в житловому будинку літ.А-1: приміщення 1-3 коридор, площею 3,32 кв.м., приміщення 1-7 житлова кімната, площею 18,54 кв.м., приміщення 1-6 сумісний санвузол, площею 5,13 кв.м., у сінях літ.а-1 приміщення 1-2, площею 7,24 кв.м, всього площею 34,23 м2, вартістю 50425 грн., що складає 31/100 частки домоволодіння, визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказану частину будинку; ОСОБА_2 виділити на 1/2 частку в натурі: в житловому будинку літ. А-1: приміщення 1-8 житлова кімната, площею 7,9 кв.м, приміщення 1-5 житлова кімната, площею 8,0 кв.м., приміщення 1-4 кухня, площею 8,65 кв.м., у сінях літ.а-2 приміщення 1-1, площею 8,33 кв.м, всього площею 32,88 м2, вартістю 45154 грн., визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказану частину будинку, та залишити у власності ОСОБА_2 надвірні будівлі та споруди - ганок, гараж літ.Б, сарай літ.В з погрібом Впд, вбиральню літ.Г, душ літ.Д., паркани № 1-4, водопровід № 5-6, замощення І, загальною вартістю 68685 грн., частка ОСОБА_2 складає 69/100 частки домоволодіння. Витрати, пов`язані з переплануванням та переобладнанням будинку, покладено на обидві сторони. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 2635,5 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: судовий збір в сумі 243,6 грн. та 121,8 грн., вартість експертизи - 5160,96 грн., витрати на публікацію в газеті - 250 грн., всього в сумі 5776,36 грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області судовий збір на користь держави в сумі 3524 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 162 від 29 серпня 2001 року, прийнятого засіданням Виконкому Апостолівської міської ради згідно протоколу № 8, в частині затвердження акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , в цілому на ОСОБА_2 , та визнання частково недійсним Свідоцтва на право власності, виданого Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради 05 жовтня 2001 року на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , в частині оформлення права власності на домоволодіння в цілому на ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок між сторонами розділено на підставі судового рішення та за позивачем визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку, а тому визнання за ОСОБА_2 права власності на все домоволодіння є незаконним та тягне за собою порушення прав ОСОБА_1 , які співвласника цього майна.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині розподілу між сторонами домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду, яке набрало законної сили встановлено, що майно придбане у період шлюбу належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнано за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину цього будинку, тому підлягає фактичному поділу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, апеляційні скарги ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області задоволено частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку в натурі скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку в натурі - відмовлено.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у загальному розмірі 5 776, 36 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року в частині стягнення з Виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області на користь держави судового збору у сумі 3524 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 та виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області на користь держави судові витрати по справі у розмірі по 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок з кожного.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку в натурі та постановляючи в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив, апеляційний суд виходив з того, що провести реальний поділ будинку із виділенням сторонам їх часток, визначених рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 1999 року, неможливо. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна у натурі, вказавши в позовній заяві вимоги про поділ в натурі майна, що не перебуває у її з відповідачем спільній частковій власності, а саме всього будинку за вищезазначеною адресою, на які вона права власності не має, та в ході розгляду справи вказані позовні вимоги відповідно до висновку експерта не змінювалися і не уточнювалися, а відповідно до вимог частини другої статті 364 ЦК України правом на одержання грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості її частки від іншого співвласника позивач ОСОБА_1 не скористалася, відповідних вимог не заявляла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в частині відмови в поділу житлового будинку в натурі та рішення районного суду Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року в цій частині залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Апостолівського районного суду Дніпропетровської області № 171/228/15-ц.

У квітні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд скасовуючи рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку в натурі та постановляючи в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив, апеляційний суд прийшов до необґрунтованого висновку. Не встановив та не дослідив всі обставини справи.

Скаржник зазначає, що всі переобладнання, які були здійснені ОСОБА_2 (будівельні робіти по внутрішньому обладнанню будинку та проведення інженерних комунікацій до будинку) були виконані без її згоди, проте дана обставина залишилась проігнорована апеляційним судом.

Крім того, апеляційний суд проігнорував ту обставину, що виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути поведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

07 травня 2019 року надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року без змін, так як вважає її постановлено відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Виконкому Апостолівської міської Ради народних депутатів від 28 березня 1984 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 600 кв.м, для будівництва житлового будинку. Укладено договір 30 березня 1984 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, відвід земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с. 69, 72-73том1 ).

Сторони перебували у шлюбі з 06 жовтня 1982 року по 21 листопада 1987 року.

Під час перебування у шлюбі проведено будівництво будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 1999 року, яке набрало законної сили 12 грудня 1999 року, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 Зі змісту вказаного рішення вбачається, що відсоток готовності вказаного будинку станом на 1987 рік, дату припинення шлюбних відносин, складав 74%. (а.с.8-10 том 1).

Рішення виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 162 від 29 серпня 2001 року затверджено акти прийомки в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків, в тому числі житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , та зобов`язано оформити відповідні документи у місячний термін (а.с.247 том 1).

05 жовтня 2001 року ОСОБА_2 видано свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконкому Апостолівської міської Ради народних депутатів № 8 від 29 серпня 2001 року. У вказаному свідоцтві зазначено, що будинок збудовано у 2001 році (а.с. 21-25, 67 том 1).

З Акту державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд від 15 серпня 2001 року, затвердженого рішенням Виконкому Апостолівської міської ради від 29 серпня 2001 року № 8, судами встановлено, що державною технічною комісією в присутності забудовника ОСОБА_2 оглянуто пред`явлене до здачі будівництво, що розташоване у садибі АДРЕСА_1 . У вказаному акті зазначено, що будівництво розпочато у 1985 та закінчено у 2001 році, житловий будинок має один поверх, житлова площа 34,46 кв.м, корисна площа 32,67 кв.м, площа забудови 67,13 кв.м; надвірні забудови - сіни, гараж, сарай, підвал, вбиральня, літній душ.

Комісією прийнято рішення про прийняття в експлуатацію будинку ОСОБА_3 , розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.249).

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2016 року загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 , становить 51,54 м2, а тому з технічної точки зору поділити спірний будинок в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників неможливо. (т. 1 а.с.99-123)

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно частини другої статті 328 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12 (касаційне провадження № 61-4936св18).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2016 року загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 , становить 51,54 м2, то з технічної точки зору поділити спірний будинок в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників неможливо. Якщо враховувати, що до площі будинку, право на 1/2 частку якого має ОСОБА_1 на підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 1999 року, враховано площу двох сіней, то загальна площа спірного будинку складає 67,11 м2, розподіл будинку можливо виконати, але із відступами від вимог ДБН та ідеальних часток. Як встановлено судами, експертом запропоновано 3 варіанти розділу спірного житлового будинку.

Разом з тим, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 1999 року, яке набрало законної сили 12 грудня 1999 року, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , виходячи із відсотку готовності вказаного будинку станом на 1987 рік - 74% та загальної площі житлового будинку у розмірі 51,54 м2, у зв`язку з чим поділу між сторонами в натурі підлягає лише ця частина будинку, без урахування площі двох сіней, які не входять до складу спільної часткової власності сторін у справі та поділу між ними не підлягають.

Оскільки визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому і здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), необхідно передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру і вартості його частки, а втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці ЄСПЛ якщо воно здійснено: з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності

Таким чином апеляційний суд встановивши фактичні обставини справи та дослідивши всі матеріали справи прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі, враховуючи, що провести реальний поділ будинку із виділенням сторонам їх часток, визначених рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 1999 року, неможливо.

При цьому, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна у натурі, вказавши в позовній заяві вимоги про поділ в натурі майна, що не перебуває у її з відповідачем спільній частковій власності, а саме всього будинку АДРЕСА_1 , з урахуванням площі сіней, на які вона права власності не має, та в ході розгляду справи вказані позовні вимоги відповідно до висновку експерта не змінювалися і не уточнювалися.

Таким чином, довід касаційної скарги про те, що апеляційний суд проігнорував ту обставину, що виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути поведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, часка якого зменшилась, спростований апеляційним судом.

Крім того, апеляційний суд встановивши всі обставин справи, виходив з того, що відповідно до вимог частини другої статті 364 ЦК України правом на одержання грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості її частки від іншого співвласника позивач ОСОБА_1 не скористалася, відповідних вимог не заявляла, а вирішення цього питання без її згоди, та відповідних позовних вимог, неможливо.

Позов про визначення порядку користування жилим будинком позивачем не заявлялось.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров