Дата документу 12.02.2019 Справа № 310/2327/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2327/18
Провадження №22-ц/807/690/19
Головуючий в 1-й інстанції Крамаренко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року, ухвалене в м. Бердянськ у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа територіальна громада міста Бердянська в особі Бердянської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого 26 травня 2016 року ОСОБА_7 В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 травня 2016 року помер його батько ОСОБА_7, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме на вказану вище квартиру. Про те, що він має право на спадщину після смерті батька він знав, але те, що зазначена квартира на праві приватної власності належала померлому йому не було відомо. Вважає, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 пропущено ним з поважних причин. Вказує, що тривалий час він проживав за межами міста Бердянська, а саме з 2009 року по 2011 рік він проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2011 року по 2016 рік він мешкав та навчався на денній формі навчання в м. Харкові, з 2016 року по теперішній час він працює та мешкає в смт. Чернігівка Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, які вказують на поважність пропуску строку для прийняття спадщини, а тому є всі підстави для скасування рішення суду та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_6 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, зясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.11.2010 року Бердянською державною нотаріальною конторою за р.№3-1610, та свідоцтва про право власності, виданого 20.11.1995 року Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним обєднанням, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.06.2018 року.

ОСОБА_7 помер 27 травня 2016 року в м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №413705.

Родинні відносини померлого з позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження останнього серії IV-ЖС №266127.

З листа приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу від 06.10.2018 року вбачається, що після померлого 27 травня 2016 року ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини 25 листопада 2016 року звернулась його тітка ОСОБА_6

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку прийняття спадщини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій чи інших обставин, які перешкоджали звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проживання в іншому населеному пункті, необізнаність про наявність спадкового майна не є такими причинами, які позбавляли позивача можливості звернутися з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, у справі відсутні докази неможливості звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проживання в іншому населеному пункті, необізнаність про наявність спадкового майна не є такими доказами.

Позивачем не доведено наявність у нього як спадкоємця інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі були предметом дослідження й оцінки судом попередньої інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 лютого 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

ОСОБА_2

ОСОБА_3