Провадження № 2/161/92/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 23.05.1998 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, сімейне життя із відповідачкою не склалося і з 29.07.2015 року вони фактично припинили будь-які шлюбні відносини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2016 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано. У період спільного проживання у шлюбі ними на ім`я відповідачки було відкрито два депозитних рахунки у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Розмір вкладів на вказаними депозитами станом на 01.01.2015 року становив 9 545,00 Євро та 240160,00 грн. Вказане майно є спільним майном подружжя, проте відповідач розпорядилася зазначеними коштами на власний розсуд, знявши їх з депозитних рахунків після фактичного припинення шлюбних відносин та використала на власний розсуд. Вказує, що оскільки станом на дату відкриття депозитних рахунків в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на ім`я ОСОБА_3 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому кошти на зазначених депозитних рахунках є спільним майном подружжя, частки в якому рівні. Зі змісту позовної заяви поданої ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, її пояснень в судовому засіданні та рішенні суду, за наслідками якого було ухвалено судове рішення від 12.02.2016 року, вбачається, що вже з 29 липня 2015 року шлюбні відносини між нами припинено, спільне господарство не велося, що він також підтверджує. На ці обставини також вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25.04.2018 року в справі №161/18238/15-ц, де предметом розгляду був поділ іншого спільно нажитого ними майна. Зі слів ОСОБА_3 йому стало відомо, що кошти з депозитних рахунків ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» нею були зняті, документального підтвердження коли саме вона без моєї згоди розпорядилась нашим спільним сумісним майном йому не відомо. Разом з тим, депозитні рахунки в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» ОСОБА_3 були закриті після 29.07.2015 року, тобто після того як між нами були припинені фактичні шлюбні відносини, а тому зазначені грошові кошти підлягають поділу, оскільки були використані відповідачкою після фактичного припинення шлюбних відносин та не в інтересах сім`ї. Враховуючи викладене, просить суд визнати спільною сумісною власністю його ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові вклади у ПАТ «Банк інвестицій і заощаджень» в сумі 9 545,00 Євро та 240160,00 грн., а також стягнути з відповідачки понесені судові витрати по справі.

11.02.2019 року від відповідачки ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої вона заперечує щодо заявлених позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного. Так, 01.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до неї з позовом про поділ спільного майна подружжя (справа № 161/18238/15-ц), предметом якої, зокрема, був поділ, як спільної сумісної власності подружжя, грошових коштів в розмірі 9545 Євро та 423710 грн., що розміщувалися на депозитних рахунках у ПАТ «Банк інвестицій і заощаджень» відкритих на її ім`я. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року у справі № 161/18238/15-ц, в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено в цій частині та в апеляційному порядку вказана позовна вимога не була предметом оскарження. Так, предметом розгляду даної справи є ті ж кошти, що були предметом у справи № 161/18238/15-ц, під час розгляду якої суд уже досліджував та встановив, чи є такі кошти об`єктом спільної сумісної власності подружжя та чи підлягають вони поділу. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом 01.12.2015 року, предметом якого були ці ж самі грошові кошти, розміщені у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ОСОБА_2 знав чи допускав про наявність порушення його права власності на набуте у шлюбі майно. Однак, з даною позовною заявою він звернувся 13.12.2018 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Крім того, як слідує з наданих ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» документів, витребуваних судом ухвалою від 10.01.2019 року, після закінчення строку дії кожного з договорів, розміщені на депозитних рахунках кошти були зняті та в подальшому використані в інтересах сім`ї, а тому такі не можуть враховуватися до складу майна, що підлягає поділу. При цьому, вона взагалі заперечує той факт, що кошти, розміщені на депозитних рахунках, були їх спільними з позивачем. Вказує, що дохід позивача не надавав йому можливості відкрити два депозитних рахунки на суму 240160 грн. та 9545 Євро. Вказані кошти, були надані їй особисто її батьками. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

11.02.2019 року відповідачкою було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності із викладених у відзиві підстав (а.с. 100-101).

25.02.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив у якій ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_3 у своєму відзиві не спростувала його вимоги та аргументи стосовно суті позовних вимог, а лише описуючи обставини зі своєї позиції намагалась ускладнити ситуацію акцентуючи увагу на різних сумах відкритих депозитних рахунках, датах їх закриття та походженні коштів. Так, у поданій ним 01.12.2015 року позовній заяві про поділ спільного майна подружжя він вказував про існування двох депозитних рахунків відкритих за час наших сімейних відносин на ім`я ОСОБА_3 про які він дізнався зі слів відповідачки, що станом на 01.01.2015 там було 9545,00 Євро та 423 710,00 грн. Він вважав, що ці кошти є їх спільною сумісною власністю і після припинення шлюбних відносин підлягають поділу за загальним правилом наполовину. Тому в позовній заяві від 01.12.2015 року його позовна вимога звучала саме стягнути з ОСОБА_3 на свою користь половину депозитних вкладів. Наголошує на тому, що в даному провадженні стоїть питання лише про визнання коштів на депозитних рахунках спільною сумісною власністю, що у справі №161/18238/15-ц не вирішувалось. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року у справі №161/18238/15-ц в зазначеній частині позову відмовлено, оскільки не подано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б вказували на наявність коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». На даний час триває оскарження рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року у справі №161/18238/15-ц. Щодо строку позовної давності вказує, що будь-яка прив`язка для визначення строку позовної давності по цій вимозі до заявлення ним первісного позову про поділ майна подружжя (01.12.2015 року) є безпідставна. Шлюб між ним з відповідачкою розірвано 12.02.2016 року, а тому строк позовної давності обраховується з цього періоду. При цьому, оскільки його позов про поділ спільного майна подружжя був поданий 01.12.2015 року, тобто під час зареєстрованих шлюбних відносин, що законом не заборонено, тому будь-який строк позовної давності до цих вимог не застосовується. В свою чергу, депозитні рахунки в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» ОСОБА_3 були закриті після 29.07.2015 року, тобто після того як між нами були припинені фактичні шлюбні відносини, а тому зазначені грошові кошти підлягають поділу, оскільки були використані одним з подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин та не в інтересах сім`ї. Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 117-121).

11.03.2019 року ОСОБА_3 було подано до суду заперечення на відповідь на відзив в обґрунтування яких зазначила, що усі договори строкового банківського вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» були закриті до ухвалення рішення про розірвання шлюбу між нею та позивачем. Відтак, вказані грошові кошти не підлягають поділу, оскільки такі були зняті з рахунків та використані в інтересах сім`ї під час перебування у шлюбі з позивачем. Разом з тим, під час розгляду справи про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 було заявлено клопотання про надання строку для примирення, що свідчить про продовження ведення спільного господарства між ними та збереження їх сім`ї. Тому, датою фактичного припинення шлюбних відносин є 23.02.2016 року дата набрання судовим рішенням про розірвання шлюбу законної сили. В свою чергу, припинення шлюбних відносин позивач пов`язує з днем подання позовної заяви про розірвання шлюбу 29.07.2015 року, з якою пов`язує виникнення факту порушення його права, що також свідчить про пропуск строку позовної давності. На підставі зазначеного, в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі (а.с. 131-133).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів у даній справі, в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» було витребувано: копії усіх копії усіх діючих станом на 01.01.2015 року договорів, відповідно до яких ОСОБА_3 було розміщено кошти на відповідних депозитних рахунках ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»; копії усіх діючих станом на 28.07.2015 року договорів, відповідно до яких ОСОБА_3 було розміщено кошти на відповідних депозитних рахунках ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»; відомості про рух коштів на усіх депозитних рахунках ОСОБА_3 за період з 28.07.2015 року по 13.12.2018 року (а.с. 28-29).

23.01.2019 року від ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на адресу суду надійшли документи на виконання вищевказаної ухвали про забезпечення доказів (а.с. 35).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів у даній справі, у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та Волинського регіонального відділення ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» було витребувано наступні документи/інформацію: копію договорів строкових банківських вкладів № 23418/2 від 22.12.2015 року на суму 96544,83 грн., № 22909/2 від 17.09.2015 року на суму 95072,64 грн., № 22749/2 від 31.08.2015 року на суму 42676,73 грн., № 22693/2 від 18.08.2015 року на суму 1340,35 грн.; відомості (детальні) про рух коштів по строковому банківському договору № 19985/2 від 27.06.2014 року на суму 9545 Євро (а.с. 126-127).

26.03.2019 року від ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2019 року на адресу суду надійшли витребувані документи (а.с. 140-148).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення судових викликів, які містяться у матеріалах справи (а.с. 176, 183, 188, 195, 202). Заяви про розгляд справи за їх відсутності відповідач та її представник суду не надали.

Враховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 в повній мірі скористалася своїми процесуальними правами, визначеними ст.ст. 43, 49 ЦПК України, зокрема правом щодо надання доказів по справі, а також виклала свою позицію по суті спору у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача на підставі наданих сторонами доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.05.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2016 року шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 23.02.2016 року (а.с. 10).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З вищевикладеного слідує, що прав та обов`язків подружжя виникають з моменту реєстрації шлюбу в органі державної реєстрації актів цивільного стану та припиняються у день набрання чинності рішенням суду про його розірвання.

Отже, позивач та відповідачка в період часу з 23.05.1998 року по 23.02.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з Договору строкового банківського вкладу № 19985/2, укладеного 27.06.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє їм`я депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на якому остання розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 9545 Євро на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 37).

З Договору строкового банківського вкладу № 20664/2, укладеного 27.10.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» слідує, що відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_2 , на якому було розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 6000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 38).

На підставі Договору строкового банківського вкладу № 20936/2, укладеного 04.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_3 та розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 84159,73 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 41).

Як вбачається з Договору строкового банківського вкладу № 20952/2, укладеного 05.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_4 , на якому відповідач розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 50000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 44).

Як слідує з Договору строкового банківського вкладу № 20953/2, укладеного 05.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_5 , на якому було розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 50000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 44).

Як вбачається з Договору строкового банківського вкладу № 20954/2, укладеного 05.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_6 , на якій остання зробила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 50000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 42).

Як вбачається з Договору строкового банківського вкладу № 22345/2, укладеного 24.06.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_7 , на який остання розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 105000 грн. на умовах, зазначених у даному Договорі (а.с. 39).

Як вбачається з Договору строкового банківського вкладу № 22544/2, укладеного 17.07.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_8 , на який остання розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 92328,88 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 40).

Умовами усіх вищевказаних договорів передбачена їх пролонгація (продовження строку дії) у випадку, якщо Вкладник не надасть відповідної заяви Банку.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначає, що спірні кошти в розмірі 9545 Євро та 240160 грн., розміщені на депозитних рахунках ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» відкритих на ім`я ОСОБА_3 , були набуті за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому такі є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Свої заперечення щодо позову відповідач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що питання віднесення спірних грошових коштів до спільної сумісної власності подружжя вже було предметом судового розгляду. Крім того вважає, що грошові кошти, які розміщувалися на депозитних рахунках у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу не підлягають.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що 01.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (справа № 161/18238/15-ц).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року в цивільній справі № 161/18238/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно (далі - справа № 161/18238/15-ц), первісний та зустрічний позови задоволено частково. Даним рішенням встановлено, що предметом розгляду вказаної справи було, зокрема, стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 4772,50 євро, що складає 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Брокбізнесбанк», що відповідно до курсу НБУ становив 120887,42 грн. та суму в розмірі 211885,50 грн., що складає 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Однак, судом у даній частині заявлених ОСОБА_2 позовних вимог було відмовлено.

Вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» не було надано запитувані копії договорів, відповідно до яких ОСОБА_3 було розміщено кошти на відповідних депозитних рахунках банку, дані про рух коштів по вказаних рахунках та інформацію про наявність коштів на вказаних рахунках на даний час. Враховуючи, що позивачем не подано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б вказували на наявність коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», а тому вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 суми в розмірі 211885,50 грн., що складає Ѕ частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» не підлягає до задоволення (а.с. 74-81).

В свою чергу, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 року в цивільній справі № 161/18238/15-ц, було залишено без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 в його користь 4772,50 євро, що складає 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Брокбізнесбанк», що відповідно до курсу НБУ становив 120887,42 грн. та суму в розмірі 211885,50 грн., що складає 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» (а.с. 203-213).

Предметом дослідження у даній справі є вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових вкладів, розміщених безпосередньо у ПАТ «Банк інвестицій і заощаджень», в сумі 9 545,00 Євро та 240160 грн.

З наведеного слідує, що доводи відповідача щодо тієї обставини, що суд вже вирішив питання чи є спірні кошти об`єктом спільної сумісної власності подружжя та чи підлягають вони поділу, є безпідставними.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про їх окреме проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Як вбачається з витребуваних у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» Договорів строкового банківського вкладу № 23418/2 від 22.12.2015 року, № 22909/2 від 17.09.2015 року, № 22749/2 від 31.08.2015 року та № 22693/2 від 18.08.2015 року, які були укладені між ОСОБА_3 як вкладником та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», останньою було внесено на депозитні рахунки грошові кошти в сумах 96544,83 грн., 95072,64 грн., 42676,73 грн. та 1340,34 грн. відповідно, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Частиною 6 ст. 57 СК України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Із наведеного слідує, що беззаперечною обставиною визнання грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя є факт набуття майна перебуваючи в зареєстрованому шлюбі за умови, якщо фактичні шлюбні відносини між останніми не припинені.

Стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів того, що спірні грошові кошти були набуті відповідачкою за час окремого проживання з позивачем.

Як вбачається із виписок по особових рахунках ОСОБА_3 , відкритих у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», останньою 31.08.2015 року із депозитного рахунку № НОМЕР_7 , було знято 105000 грн., 17.09.2015 року із депозитного рахунку № НОМЕР_8 , було знято 92328,88 грн. та 31.08.2015 року з депозитного рахунку № НОМЕР_9 , було знято 42676,73 грн. (а.с. 54-55, 59).

Доказів того, що зняті відповідачем з вказаних депозитних рахунків грошові кошти були використані ОСОБА_3 в інтересах сім`ї в матеріалах справи відсутні.

Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_6 № 2630.0.14003.078 вбачається, що грошові кошти в розмірі 9545 Євро, які були розмішені на депозитному рахунку останньої в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», станом на 06.02.2015 року знятими не були.

Крім того, суд не приймає доводи відповідачки про те, що грошові кошти, які були розміщеними на депозитних рахунках, відкритих на її ім`я у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» були надані їй батьками, оскільки дана обставина належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами відповідачем ОСОБА_3 не підтверджені.

Отже, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які були розміщенні відповідачем на депозитних рахунках ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» відкритих на її ім`я, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Обґрунтовуючи свою заяву про застосування строків позовної давності відповідач зазначила, що звертаючись до суду з позовом 01.12.2015 року, предметом якого були ці ж самі грошові кошти, розміщені у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ОСОБА_2 знав про наявність порушення його права власності на набуте у шлюбі майно, або допускав це, а тому початком перебігу строків позовної давності слід вважати саме 01.12.2015 року.

Статтею 72 СК України визначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З даним позовом позивач ОСОБА_2 звернувся до суду 13.12.2018 року, тобто до закінчення трирічного строку після розірвання шлюбу.

Таким чином, посилання відповідача ОСОБА_7 на ту обставину, що строк позовної давності у даній справі необхідно обраховувати з 01.12.2015 року, тобто з дня звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про поділ майна подружжя в страві № 161/18238/15-ц, є безпідставними.

Крім того, суд також вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки суду не надано доказів того, що право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_2 на спірні грошові кошти, набуті у період шлюбу були порушені, не визнавалися або оспорювалися відповідачем чи будь-якою іншою особою раніше, ніж за три роки до пред`явлення ним даного позову до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1536,80 грн., тобто по 768,40 грн. за кожну задоволену позовну вимогу.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 60, 69-71 СК України, ст.ст. 192, 256, 261, 267, 372, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77- 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошовий вклад у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в сумі 9545 (дев`ять тисяч п`ятьсот сорок п`ять) євро.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошовий вклад у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в сумі 240160 (двісті сорок тисяч сто шістьдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1536 (тисяча п`ятьсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи.. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 28 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська