22-ц/804/388/19
242/525/15-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/525/15-ц

Номер провадження 22-ц/804/388/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

заявник Селидівська міжрайонна прокуратура

заінтересована особа ОСОБА_4

заінтересована особа Селидівська територіальна громада в особі Селидівської міської ради Донецької області

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року, у складі судді Моцного О.С.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року Селидівський міжрайонний прокурор звернувся до суду з заявою про визнання відумерлою спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5, померлого 24 листопада 2007 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 на день смерті належала на праві власності земельна ділянка (пай) в розмірі 4,18 га вартістю 58 917,93 грн. згідно Державного акту на право приватної власності на землю ДН № 024100. У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців померлого до нотаріальної контори не звертався і, з огляду на це, вважав, що спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Просив визнати спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що залишилася після смерті ОСОБА_5 відумерлою спадщиною.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року заяву Селидівського міжрайонного прокурора про визнання спадкового майна відумерлим - задоволено.

Спадщину у вигляді земельної ділянки в межах згідно з планом площею 4,18 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, що належала ОСОБА_5, який помер 24 листопада 2007 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю ДН № 024100, виданого 21 березня 2005 року Селидівської міської радою, визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади Селидівської міської ради Донецької області.

14 грудня 2018 року до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову прокурору у позові, посилаючись на те, що вона є дружиною померлого ОСОБА_5, його спадкоємцем і розгляд справи у її відсутність порушує її права та інтереси.

У відзиві на апеляційну скаргу, прокурор посилається на те, що апеляційна скарга ОСОБА_4, яка через тривалий час отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, задоволенню не підлягає, оскільки представлені заявником письмові докази не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, просила вирішити спір у її відсутності за наявними матеріалами, оскільки вона є людиною похилого віку і не здатна прибути до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги прокурора Полторацької Т.Є., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам процесуального закону не відповідає.

Встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю ДН №024100, виданого 21 березня 2005 року Селидівської міської радою, земельна ділянка в межах згідно з планом площею 4,18 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, передана ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно копії актового запису про смерть № 379 від 26 листопада 2007 року, складеного відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 помер 24 листопада 2007 року.

За повідомленням Першої селидівської державної нотаріальної контори від 02 березня 2015 року № 76/01-09 спадкова справа після смерті ОСОБА_5, померлого 24 листопада 2007 року, не заводилася, свідоцтв про право на спадщину не видавалося.

Задовольняючи вимоги прокурора, який діяв в інтересах Седидівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці ОСОБА_5 відсутні і з заявою про прийняття спадщини вони до нотаріуса не зверталися.

З висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом и за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 25 вересня 1971 року (а.с.39,42).

Земельна ділянка, площею 4,18 га, що розташована на території Селидівської міської ради, належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ДН № 024100 від 21 березня 2005 року і складається з двох частин площею 4,12 га (кадастровий номер :02:000:0655) та 0,06 га (кадастровий номер :02:000:1053 а.с.44).

24 листопада 2007 року ОСОБА_6 помер.

Частиною першою статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою ОСОБА_4 вказує на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про відсутність спадкоємців ОСОБА_4, оскільки після смерті чоловіка вона фактично прийняла спадщину, а після переходу права власності на земельну ділянку до територіальної громади на підставі судового рішення, порушуються її законні права та інтереси спадкоємця.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Принцип безперешкодного доступу до правосуддя визнається міжнародним співтовариством як фундаментальний згідно з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (п. 1 ст. 14 ): кожен у випадку спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним, неупередженим і компетентним судом, створеним на підставі закону, при дотриманні принципу рівності всіх перед судом.

Гарантуючи державний, у тому числі судовий, захист прав і свобод людини і громадянина, Конституція України одночасно закріплює право кожного захищати свої права і свободи всіма способами, не забороненими законом (ст. 55). Способи захисту цивільних прав зазначені у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження своїх доводів про порушене право ОСОБА_4 надала довідку ОСББ «Союз-2 м.Селидове» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали до дня смерті останнього по вул.Сонячна(Щорса),7 кв.25 в м.Селидове Донецької області (а.с.43).

Заперечення прокурора проти вказаної довідки, викладі у відзиві, апеляційний суд вважає непереконливими та такими, що не дають підстав для відмови ОСОБА_4 у задоволенні її скарги, оскільки заявник отримала довідку органу, який уповноважений на це і час реєстрації вказаного органу значення не має. Вказаний доказ не спростований.

Зі справи також вбачається, що 04 грудня 2018 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Селидівської міської ради Донецької області за кадастровим номером :02:000:1053, площею 0,0600 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка значиться за спадкодавцем ОСОБА_5 згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ДН № 024100 виданого 21 березня 2005 року Селидівською міською радою Донецької області і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № №70, з описом меж за кадастровим планом земельної ділянки згідно витягу з Деражвного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 виданого 06 листопада 2018 року відділом у м.Селидовому Міжміського управління у м.м.Селидовому та Новогродівці Головного управління Держгеокадастру Донецької області (а.с.45-46).

Отже, дослідивши представлені ОСОБА_4 докази та, з урахуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що факт неприйняття спадкоємцями ОСОБА_5 спадщини не знайшов свого підтвердження; спадкоємець померлого ОСОБА_4, не відмовлялася від прийняття спадщини, а тому, погодитися з рішенням суду про задоволення вимог Селидівського міжрайонного прокурора про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлого 24 листопада 2007 року, не можна.

Тому, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з відмовою Селидівському міжрайонному прокурору у позові про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлого 24 листопада 2007 року, у вигляді земельної ділянки (паю) в розмірі 4,18 га, розташованої на території Селидівської міської ради Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю ДН № 024100, виданого 21 березня 2005 року Селидіською міською радою Донецької області.

На підставі ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним, у звязку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_4, стягнути з Селидівської міської ради, в інтересах якої виступав Селидівський міжрайонний прокурор, на користь ОСОБА_4 у відшкодування судового збору 883,77 грн. (ціна позову 58917,93х1%х150%).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Селидівського міжрайонного прокурора про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлого 24 листопада 2007 року, у вигляді земельної ділянки (паю) в розмірі 4,18 га, розташованої на території Селидівської міської ради Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної

власності на землю ДН № 024100, виданого 21 березня 2005 року Селидіською міською радою Донецької області, відмовити.

Стягнути з Селидівської міської ради () на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) у відшкодування судового збору 883,77 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 15 лютого 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОСОБА_2

ОСОБА_3