ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/961/19 Справа № 183/4552/16 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з вересня 1999 року по червень 2001 року її донька - ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, проживала разом з ним та вела спільно господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її донька народила дитину - ОСОБА_5 Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем матері. Ім'я та по батькові дитини записані за вказівкою матері. Вказує, що батьком дитини насправді є ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4 року її донька ОСОБА_3 померла. Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 11 серпня 2011 року №346-р-11 її призначено опікуном над неповнолітньою ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_4, який є сином відповідача ОСОБА_2 За життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком ОСОБА_5, тривалий час проживав з її матір'ю без реєстрації шлюбу, допомагав у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні, постійно на час шкільних канікул забирав ОСОБА_5 у м.Новомосковськ за місцем свого проживання та мав намір встановити батьківство, однак не встиг належним чином його оформити. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, для прийняття якої ОСОБА_5 необхідно документально підтвердити родинні відносини між нею та спадкодавцем. Тому просила суд встановити факт батьківства, а саме що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Хуторо-Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області; зобов'язати Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести відповідні зміни в актовий запис № 02 від 25 січня 2002 року в Книзі реєстрації народжень, вказавши батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_4, і видачу нового Свідоцтва про народження на ім'я ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, права на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.2 а.с.25-32).

З таким рішенням не погодилася позивач, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просила його скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач висловила незгоду із результатами генетичної експертизи. Вказувала, що у неї є сумніви щодо належності померлому ОСОБА_4 експерементальних зразків, які досліджувались експертом, оскільки за наявною у неї інформацією ці зразки були підмінені (т.2 а.с.45-47).

Відповідач ОСОБА_2 направила відзив на апеляційну скаргу позивача, вказувала, що наведені у ній доводи щодо підміни експерементальних зразків нічим не підтверджені, аргументи скарги ґрунтуються на припущеннях (т.2 а.с.88-91).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачембатьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ст.53 КпШС України, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

З матеріалів справи вбачається ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_5 Матір'ю дитини у свідоцтві про народження вказана ОСОБА_3, батьком - ОСОБА_6 (т.1 а.с.12).

За таких обставин в силу зазначених норм матеріального права та дати народження дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, правовідносини щодо батьківства, які виникли між сторонами, регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинним на момент їх виникнення, тобто станом на час народження ОСОБА_5

Відомості про батька дитини внесені за даними, наданих її матір'ю, на підставі ст.55 КпШС України (т.1 а.с.173, 174, 192).

Державна реєстрація народження дитини проведена на підставі довідки про народження № 95, виданої Васильківською центральною районною лікарнею № 95 від 05 травня 2001 року, у якій відомості про батька відсутні.

Мати дитини - ОСОБА_3, 25 січня 2002 року отримала довідку, що вона є матір'ю-одиначкою, на підставі якої їй нараховувалася грошова допомога органами соціального захисту (т.1 а.с.173).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року мати дитини - ОСОБА_3 померла (т.1 а.с.11).

Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації від 11 серпня 2011 року № 346-р-11 позивача ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_4 (т.1 а.с.9).

08 липня 2016 року ОСОБА_5 подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та листом № 70/02-14 від 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Шевченко Г.В. запропоновано заявнику у термін до 01 серпня 2016 року пред'явити документи, які підтверджують родинний зв'язок між померлим та нею, або надати ухвалу суду про відкриття провадження у справі про встановлення цього факту у судовому порядку (т.1 а.с.8).

Також нотаріусом зазначено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, звернулася його мати - ОСОБА_2

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилался на те, що померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.4, 5).

З матеріалів справи вбачається у період з 12 липня 1997 року по 08 липня 2002 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9. (т.1 а.с.53, 54).

Судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки, однак, доказів на підтвердження спільного проживання однією сім"єю за життя ОСОБА_3 та за життя ОСОБА_4, який до народження та на момент народження ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_9, суду надано не було.

Крім того, висновком експерта №54 від 25 січня 2018 року за наслідками проведення судово-медичної експертизи гістологічних препаратів ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а також зразка крові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, не може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.237-239).

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Будь-які інші належні докази на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і ОСОБА_4 до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують батьківство, як того вимагає законодавство, що діяло на час народження ОСОБА_5, суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до норм КпШС України, що діяв на момент народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи апеляційної скарги про неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та доведеність батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є безпідставними та не підтверджуються належними доказами по справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді