Справа №568/1331/18
Провадження №2/568/326/19
12 лютого 2019 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Мирончук Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
у Радивилівський районний суд звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, в якому просить збільшити розмір аліментів, стягуваних із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини Вікторії, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02.08.2010 р. та стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % пожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
У судове засідання позивач не з'явилася, подала суду письмову заяву із проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.23).
Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою про відкриття провадження від 04.10.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом (повідомленням) сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося.
У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку).
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав.
Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається із свідоцтва про народження дитини серії І-ГЮ013127, видане 27.09.2005 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського району Рівненської області (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що дочка сторін ще не досяг вісімнадцятирічного віку.
Згідно виконавчого листа виданого Радивилівським районним судом Рівненської області 13.08.2010 року, щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 (а.с.8).
На даний час дочка ОСОБА_4 проживає з матір'ю (а.с.7).
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на належне утримання, вважаючи за необхідне збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно приписів ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків.
Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно внесених у 2017 році змін до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що згідно позовної заяви, відповідач є здоровою молодою працездатною людиною, тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, разом з тим, відсутність відомостей про розмір отримуваних відповідачем доходів.
Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що не буде надто обтяжливим для платника аліментів.
Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення.
Як вбачається із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
А відтак, враховуючи, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, при цьому відповідач не звільнений від сплати такого, з огляду на задоволення вимог про стягнення аліментів, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 180, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 430 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити повністю.
Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: ОСОБА_5, 5/59, м.Радивилів, Рівненської області) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт: МЮ055293, виданий 11.07.2005 р. Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на утримання дочки ОСОБА_3, 19.09.2005 року та встановити їх у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Радивилівський районний суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 12.02.2019 року.

Суддя М.В. Панчук