РІШЕННЯ

іменем України

"21" грудня 2019 р. 145/2021/19

2/145/838/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору міни земельними ділянками дійсним та про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 11 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_5 в простій письмовій формі було укладено договір міни, відповідно до якого він поміняв належну йому на праві власності земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 3.9712 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області на належну ОСОБА_5 земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 3,9706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

На виконання умов даного договору сторони передали одна одній правовстановлюючі документи - державні акти на право приватної власності на землю та громадянка ОСОБА_5 передала йому в натурі земельну ділянку, якою він фактично користується по даний час.

Вони також домовилися оформити договір міни земельних ділянок у встановленому законодавством нотаріальному порядку пізніше, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 15 червня 2006 року, посвідчений секретарем Шершнівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 12, яким усе своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 . На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Відповідач спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв в силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, подавши відповідну заяву до Тиврівської державної нотаріальної контори в установлений законодавством строк.

При цьому ОСОБА_4 спадщину на себе не переоформив, на Україну приїздив лише один раз у 2012 році, повідомив його, що щодо володіння ним земельною ділянкою його матері він не заперечує та через декілька днів виїхав до свого місця проживання в Російську Федерацію.

Внаслідок вищевикладених обставин він не має можливості зареєструвати земельну ділянку за собою та розпоряджатись нею.

Просить визнати договір міни земельними ділянками, укладений між ним та ОСОБА_5 11 квітня 2006 року дійсним;

визнати за ним право власності земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 3,9706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві, пояснив, що договір з ОСОБА_6 вони уклали, але до натаріуса не поїхали, оскільки чекали, коли у бабушки покращиться здоров`я.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Пояснив, що ОСОБА_1 помінявся з ОСОБА_6 земельними ділянками, однак її син жодних дій на оформлення і реєстрацію земельної ділянки не вчиняв і вибув за межі України. ОСОБА_6 померла в 2006 році. Син проживає на Далекому сході Російської Федерації. Після похорон матері він знову поїхав на Далекий схід в Приморський край. Спадщину він прийняв, однак не переоформив. Вони при обміні передали свій державний акт на землю № 156 і отримали в неї її державний акт в межах одного масиву. На той час керувались листом від 02.09.2004 року роз`яснення Держкомзему щодо можливості обміну земель сільськогосподарського призначення. Сьогодні можливість нотаріального посвідчення втрачена. Заповіт був посвідчений спадкодавцем за 3 дні до смерті, вона вже не могла ходити і говорити. В 2012 році до початку війни син ОСОБА_5 приїздив в с. Шершні і надав ОСОБА_1 заповіт, заявив, що до земельної ділянки, яку мама обміняла - жодних претензій не має. Мораторій на обмін земельних ділянок, згідно п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу в редакції 2006 року не поширювався.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що довірителю важко та накладно їхати в Україну. Претензій щодо договору міни він не має договір міни було укладено добровільно, однак відповідачка не мала можливості прибути до нотаріуса для оформлення даного договору.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України можуть набувати права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором міни.

До кола прав власників земельних ділянок за ч. 1 ст. 90 ЗК України входить продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу і спадщину.

Громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, успадкування, укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України, як то передбачено ст 131 ЗК України. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються, угоди повинні містити назву сторін, вид угоди, предмет угоди, документ що підтверджує право на земельну ділянку, відомості про відсутність заборони на відчуження земельної ділянки, відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, зобов`язання сторін. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення, як передбачено ст. 132 ЗК України.

В п. 13 Постанови ПВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9 роз`яснено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та 220 ЦК України.

У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд суд може визнати такий договір дійсним.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" роз"яснено те, що з 01 січня 2013 року набуває чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів, яким ч. 3 ст. 640 ЦК України викладено у новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК України виключено слова "та державної реєстрації". З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов`язок здійснювати державну реєстрацію до договору міни земельними ділянками після його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 131 та п. 15 "Перехідних положень" Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається:

за виключенням випадків передбаченим підпунктом б) п. 15, згідно якого купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

ОСОБА_1 належала земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 3.9712 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, що стверджується державним актом ІІ-ВН № 059219, виданим 28.12.2001 р. (а.с. 9).

ОСОБА_5 належала земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 3,9706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, що стверджується державним актом І-ВН № 026575 (а.с. 10)

11 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в простій письмовій формі було укладено договір міни, відповідно до якого він поміняв належну йому на праві власності земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 3.9712 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області на належну ОСОБА_5 земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 3,9706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 7) .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 15 червня 2006 року, посвідчений секретарем Шершнівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 12, яким усе своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 . На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено (а.с. 8).

Відповідач спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв в силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, подавши відповідну заяву до Тиврівської державної нотаріальної контори в установлений законодавством строк, що стверджується матеріалами спадкової справи № 282-2006 заведеної 19.06.2006 року після смерті ОСОБА_5 .

Так як позивач з відповідачем домовилася щодо усіх істотних умов договору міни земельних ділянок та відбулося повне його виконання, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 206, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 81, 90, 131, 148-1 ЗК України, п. 13 Постанови ПВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9

ухвалив:

Позов задоволити повністю.

Визнати договір міни земельними ділянками, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 11 квітня 2006 року дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 3,9706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шершнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з .дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 27.12.2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного судового рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.