ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/5589/17

Провадження № 22-ц/818/126/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 23 серпня 2018 року о 11 годині 59 хвилин у складі судді Скотаря А.Ю.,

Установив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна бабуся ОСОБА_3. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді вищезазначеної квартири, що належна останній на праві власності. Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є позивач та відповідач ОСОБА_2 (донька спадкодавця). Остання постійно проживає на території Російської Федерації, є громадянкою Росії і за отриманням спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталась. Позивач на момент смерті спадкодавця та до теперішнього часу постійно мешкає у спірній квартирі. Тому вважає, що є спадкоємцем п'ятої черги за законом, який прийняв спадщину. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2015 спірну квартиру визнано відумерлою спадщиною, проте ОСОБА_1 до участі у цій справі залучено не було. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1280 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та враховуючи, що спірна квартира не лише зберіглася в натурі, а й весь час знаходиться у її володінні та користуванні, ОСОБА_1 просила визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 23 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довела факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю на час його смерті, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк не зверталась. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2015 спірну квартиру визнано відумерлою спадщиною. Квартиру прийнято до комунальної власності міста, проте на праві власності за територіальною громадою не зареєстровано у зв'язку з наявністю спору та відсутністю технічної документації. Позивач рішення Московського районного суду не оскаржувала і з позовом про поновлення строку для прийняття спадщини до суду не зверталася.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та, як наслідок, порушення судом норм матеріального та процесуального права,

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність судового рішення про визнання спірної квартири відумерлою спадщиною не може бути підставою відмови спадкоємцеві у позові про визнання права власності за нею. Вимог щодо необхідності скасування спадкоємцем такого рішення законодавець не встановлює. Тому суд неправильно застосував ч.2 ст.1280 ЦК України та відмовив у задоволенні позову. Також посилається на те, що судом не надано належної оцінки показанням допитаних свідків, які підтвердили факт постійного проживання позивачки із спадкодавцем у спірній квартирі, що дозволяє дійти висновку про фактичне прийняття нею спадщини. Акт дільниці «Жилкомсервісу» від 16.02.2015, який суд взяв до уваги, не є допустимим доказом у справі.

ОСОБА_6, який діє в інтересах Харківської міської ради (ХМР), у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, посилається на те, що позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Тому пропустила строк на прийняття спадщини. Даних про осіб, які були зареєстровані зі спадкодавцем у спірній квартирі на час її смерті, в матеріалах справи також не має, тому ОСОБА_1 не можна вважати такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Рішенням суду в цивільній справі № 643/20512/14-ц, яке набрало законної сили, квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною. У вказаній цивільній справі встановлено, що на час смерті ніхто крім ОСОБА_3 у спірній квартирі зареєстрований не був. Показання свідків у дійсній цивільній справі також підтвердили проживання ОСОБА_1 у квартирі спадкодавця лише після смерті останньої.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 6). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 44,9 кв.м. (а.с. 7 - 9).

Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_3, а ОСОБА_1 - донькою ОСОБА_2 і, відповідно, онукою померлої ОСОБА_3 (а.с. 10-14).

Згідно даних довідки дільниці № 31 КП «Жилкомсервіс» від 16.02.2015 з місця проживання про склад сім'ї та прописку в спірній квартирі в період з 17.09.1980 по 03.12.2010 була зареєстрована лише власник ОСОБА_3 (а.с. 72).

Листом від 06.10.2017 № 1952/01-16 Третя Харківська державна нотаріальна контора повідомила, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с. 79).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З ч. 1 ст. 1265 ЦК України вбачається, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.3.21., 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Судова колегія вважає, що вимоги ч.2 ст.1280 ЦК України щодо можливості витребування майна від територіальної громади спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, можливо застосовувати тільки за умови наявності підстав визначених у ч.1 ст.1280, а саме: прийняття останнім спадщини після спливу строку для її прийняття.

ОСОБА_1 є спадкоємцем п'ятої черги після смерті бабусі ОСОБА_3, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не зверталась, зареєстрованою разом з ОСОБА_3 на час її смерті не була, тому є такою, що пропустила строк на прийняття спадщини. Але посилається на те, що прийняла спадщину фактично, оскільки на час смерті проживала зі спадкодавцем.

Проте рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2015 у цивільній справі № 643/20512/14-ц квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною, рішення набрало законної сили (а.с. 15). Зазначеним рішенням встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв.

Відповідно до частин 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

ОСОБА_1 участі у розгляді справи № 643/20512/14-ц про визнання спадщини відумерлою не брала, тому має право на спростування обставин, встановлених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2015, у разі його оскарження. Замість цього вона звернулася до суду з дійсним позовом.

Згідно роз»ясень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Позовних вимог про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ОСОБА_1 не заявляла.

Позивач також не надала суду доказів прийняття спадщини після спливу строку на її прийняття. Тому судова колегія вважає, що підстави для застосування ст.1280 ЦК України до спірних правовідносин відсутні.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що суд повно та об'єктивно дослідив обставини у справі та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний