Справа №442/5149/18
Провадження №2-о/442/5/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Дрогобицького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просить постановити рішення, яким встановити факт народження дитини - ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Севастополі, Україна, від батьків: мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

На підтвердження своїх вимог покликається на те, що він є громадянином України згідно паспорта серії НОМЕР_2, виданим Ленінським РВ УМВС України в м. Севастополі 16.07.2006р. 29.07.2017 року між ним та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою Росії, було укладено шлюб та зареєстровано Відділом ЗАГС Ленінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя, актовий запис № 797, що є тимчасово окупованою територією. ІНФОРМАЦІЯ_7 його дружина народила дитину - сина ОСОБА_2, місцем народження якої є місто Севастополь, що є окупованою територією. Факт народження їхньої дитини підтверджується копією медичного свідоцтва про народження серії 67 № 172921 від 02.07.2018р. та копією родового сертифікату серії НОМЕР_3, виданого ГБУЗС ГБ №5 ЦОЗМиР Роддом №1 м. Севастополя. При зверненні до Дрогобицького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області йому було відмовлено в державній реєстрації, в зв'язку з тим, що видані АР Крим документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Встановлення факту народження його сина необхідно йому для державної реєстрації дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. У зв'язку з цим змушений звернутися з даною заявою до суду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явився. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задоволити його заяву.

Представник заінтересованої особи Дрогобицького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи з його відсутності. Щодо задоволення заяви покладається на думку суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, , суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту зокрема: народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно п.п.1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження його дитини.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч.1 ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 25.01.2019 року (справа №442/8705/18) задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт реєстрації шлюбу між громадянином України до та після реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_1), уродженцем села Сусідовичі Старосамбірського району Львівської області, та громадянкою Російської Федерації до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою міста Саранськ Російської Федерації, та отримання нею прізвища після одруження - ОСОБА_3, який зареєстровано 29.07.2017 відділом ЗАГСу Ленінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя, актовий запис № 797. Відповідно поновлено актовий запис про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Згідно ч.1 ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір»ю, а чоловік - батьком дитини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, народила ІНФОРМАЦІЯ_7 хлопчика, про що їй 02.07.2018 року було видано медичне свідоцтво про народження серії 67 № 172921 від 02.07.2018р. та родовий сертифікат серії НОМЕР_3, виданий ГБУЗС ГБ №5 ЦОЗМиР Роддомо №1 м. Севастополя, які відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсними і не створюють правових наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та його дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянами України свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.95 року, з подальшими змінами, визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Оскільки, реєстрація народження дитини, народженої від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась належним чином, суду надані докази того, що дитина народилась на тимчасово окупованій території, а тому, відповідно до ст. 317 ЦПК України є підстави в судовому порядку встановити факт народження дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 18, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) про встановлення факту народження дитини задоволити.

Зобов'язати Дрогобицький міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області поновити актовий запис про народження на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, а саме зазначити в графах:

-"відомості про дитину", прізвище ім'я по батькові - ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

-"місце народження" - м. Севастополь; Автономна Республіка Крим, Україна;

- «кількість дітей, що народилися» - одна дитина (згідно медичного свідоцтва про народження, виданого 02.07.2018 року);

- «дитина по рахунку матері» - перша дитина (згідно медичного свідоцтва про народження, виданого 02.07.2018 року);

-"відомості про батька" - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, уродженець села Сусідовичі Старосамбірського району Львівської області, Україна, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2;

- "відомості про матір" - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянка Російської Федерації, уродженка міста Саранськ Російської Федерації, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2;

- "підстава запису відомостей про батька" - поновлений актовий запис про шлю батьків №01 (запис поновлено) від 26.03.2019 року зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 26.03.2019 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно надіслати до для державної реєстрації народження.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Медведик Л.О.