Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 689/1048/15-ц

провадження № 61-5040св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача:-Пророка В. В.
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О.,Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач-прокурор Ярмолинецького району Хмельницької області,
відповідачі:-ОСОБА_6,
-Реєстраційна служба Ярмолинецького районного управління юстиції,
-Ярмолинецька районна державна адміністрація,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
-Баламутівська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області,
-Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справу, відкриту за позовом прокурора Ярмолинецького району Хмельницької області, поданого в інтересах Держави, до ОСОБА_6, Реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції та Ярмолинецької районної державної адміністрації про скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року, постановлене колегією у складі суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Пастощука М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2015 року прокурор Ярмолинецького району Хмельницької області Маслюк П. О. в інтересах Держави звернувся до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_6, Реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції (далі - Ярмолинецька реєстраційна служба) та Ярмолинецької районної державної адміністрації (далі - Ярмолинецька райдержадміністрація), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Баламутівська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області (далі - Баламутівська сільрада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУД у Хмельницькій області), про скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

2. Позовна заява мотивована тим, що за результатами проведеного прокуратурою Ярмолинецького району Хмельницької області вивчення стану законності при розпорядженні та використанні земельних ділянок резервного фонду на території цього району встановлено, що розпорядженням Ярмолинецької райдержадміністрації від 04 вересня 2009 року № 658/2009-р затверджено матеріали вибору земельної ділянки та надано ОСОБА_6 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (далі - розпорядження № 658/2009-р).

3. 27 листопада 2009 року Ярмолинецькою райдержадміністрацією видано розпорядження № 863/2009-р «Про передачу в приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільської ради за межами с. Баламутівка», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільради Ярмолинецького району за межами села Баламутівка та передано її у власність (далі - розпорядження про передачу у власність земельної ділянки № 863/2009-р).

4. 22 грудня 2009 року на підставі розпорядження про передачу у власність земельної ділянки № 863/2009-р Ярмолинецькою райдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який зареєстровано Хмельницькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» за № 70 (далі - державний акт № 196748). Згідно з довідкою відділу Держземагенства у Ярмолинецькому районі Хмельницької області від 07 травня 2015 року № 0-2221-0.-3-2922/2-15 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, яку отримала ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства, належить до земель резервного фонду.

5. За інформацією Баламутівської сільради ОСОБА_6 не була членом колишнього колгоспу імені Горького, Спілки селян села Баламутівка та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» (далі - СТОВ «Обрій»), у соціальній сфері села Баламутівка не зайнята, на території самоврядування Баламутівської сільради не зареєстрована та не проживає.

6. Отже, передача відповідної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 відбулась з порушенням положень статей 25, 33, 78, 116, 118 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, далі - ЗК України) та пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ про паювання). З аналізу цих правових норм слідує, що підчас приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянам, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

7. Оскаржуваними вищезазначеними рішеннями порушено інтереси Держави, оскільки з державної власності протиправно вибула земельна ділянка, яка не могла бути передана у власність ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що належить до земель резервного фонду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

9. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що на території самоврядування Баламутівської сільради був створений резервний фонд земель відповідно до Указу про паювання, або Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (далі в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЗК України 1990), або ЗК України. Не надано будь-яких доказів того, що колгосп імені Горького, Спілка селян села Баламутівка, СТОВ «Обрій», які в свій час функціонували на території самоврядування Баламутівської сільради, були державними або комунальними сільгосппідприємствами, відбувся процес їх приватизації, під час якого було створено резервний фонд земель.

10. Спеціаліст-землевпорядник Баламутівської сільради ОСОБА_8, який підчас огляду планово-картографічних матеріалів Баламутівської сільради за 1995 рік зазначив, що після розпаювання колгоспу імені Горького створено резервний фонд, з якого надали землю ОСОБА_6 Баламутівський сільський голова ОСОБА_9 не надав суду інформації про наявність рішення сесії Баламутівської сільради щодо створення резервного фонду земель в селі Баламутівка. З відповіді архівного відділу Ярмолинецької райдержадміністрації від 28 жовтня 2015 року № 19/01-22-232 також не випливає факт створення відповідного резервного фонду земель.

11. З технічної документації ОСОБА_6 на відповідну земельну ділянку, а саме: з висновку відділу Держкомзему в Ярмолинецькому районі Хмельницької області від 03 вересня 2009 року про погодження проекту землеустрою, висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Ярмолинецької райдержадміністрації від 25 вересня 2009 року, висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області від 01 жовтня 2009 року, експлікації земельної ділянки за формою № 6-зем, випливає, що ця земельна ділянка належить до земель запасу. Спеціаліст відділу Держгеокадастру в Ярмолинецькому районі Хмельницької області Крулик О. Я., який готував зазначену довідку цього відділу від 07 травня 2015 року, вказав що відповідно до ЗК України спірна земля належить до земель запасу.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

12. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу позивача на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року задоволено, скасовано відповідне рішення суду першої інстанції та ухвалене нове рішення:

- визнано незаконним та скасовано розпорядження Ярмолинецької райдержадміністрації від 04 вересня 2009 року № 658/2009-р «Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання ОСОБА_6 дозволу та вимог на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність»;

- визнано незаконним та скасовано розпорядження Ярмолинецької райдержадміністрації від 27 листопада 2009 року № 863/2009-р «Про передачу земельної ділянки в приватну власність гр. ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства на території Баламутівської сільської ради за межами с. Баламутівка»;

- визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 22 грудня 2009 року, виданий Ярмолинецькою райдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 2 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером НОМЕР_1;

- скасовано запис про реєстрацію державного акта від 22 грудня 2009 року серії НОМЕР_2 в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» за № 70;

- стягнуто з Ярмолинецької райдержадміністрації на користь прокуратури Хмельницької області судовий збір у сумі 1 071,84 грн;

- стягнуто з Ярмолинецької райдержадміністрації в дохід Держави 974,40 грн судового збору.

13. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Констатуючи лише факт відсутності рішення Баламутівської сільради щодо створення земель резервного фонду, суд першої інстанції всупереч статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі позначення цього документа у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004) не дав належної оцінки іншим письмовим доказам у справі.

14. За даними Державного акта про право колективної власності на землю спілки селян села Баламутівка від 15 грудня 1995 року, та додатка № 2 до нього (План зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність), земельний масив, до якого входить спірна земельна ділянка, не увійшов до складу земель, що передаються у колективну власність (а.с. 5 - 7, том 2).

15. Згідно з матеріалами технічного звіту по коректуванню планового матеріалу зйомок минулих років села Баламутівка Баламутівської сільради, виготовлених Хмельницькою філією Інституту землеустрою станом на 1997 рік, всього земель державної власності на території Баламутівської сільради, що належать до резервного фонду, - 151 га (а.с. 8-19 , том 2). Відповідно до планово-картографічних матеріалів до цього звіту (коректування планового матеріалу зйомок минулих років) (а.с. 238, том 1) земельний масив, до якого входить передана у власність ОСОБА_6 земельна ділянка, відноситься до земель резервного фонду.

16. Вищезазначені письмові докази цілком узгоджуються між собою, а також з даними планово-картографічних матеріалів Баламутівської сільради - схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по СТОВ «Обрій» села Баламутівка, за якими земельний масив площею 63 га, до якого входить спірна земельна ділянка, належить до земель резервного фонду (а.с. 223, том 1). В засіданні апеляційного суду сторони не заперечили, що спірна земельна ділянка ОСОБА_6 розташована саме у досліджуваному земельному масиві, це також підтверджується викопіюванням з Публічної кадастрової карти України (а.с. 222, том 1). Тому апеляційний суд з урахуванням порядку формування земель резервного фонду в ході передачі земель, передбаченого статею 5 ЗК України 1990, дійшов висновку, що спірна земельна ділянка виділена ОСОБА_6 із земель резервного фонду Баламутівської сільради.

17. Згідно з даними Баламутівської сільради від 30 квітня 2015 року № 158 на території відповідної сільської ради проживають громадяни, що мають право на отримання земельних ділянок із резервного фонду і не реалізували це право. ОСОБА_6 згідно з пунктом 7 Указу про паювання не мала права отримувати спірну земельну ділянку раніше за цих громадян.

18. Строк позовної давності не пропущений, оскільки, подаючи позов в інтересах Держави, позивач визначив Державну інспекцію сільського господарства в Хмельницькій області як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який не наділений повноваженнями на звернення до суду з відповідним позовом. Цей орган відповідно до листа від 14 березня 2016 року № 6-402 не володів інформацією про видачу розпорядження № 658/2009-р та розпорядження про передачу у власність земельної ділянки № 863/2009-р.

19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15, за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документа у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЦК України) позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. У квітні 2016 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

20.1. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить зупинити виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року та скасувати його, залишити в силі рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

21. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

22. Згідно із частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23. 30 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

24. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

25. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

26. Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

27. Суди попередніх інстанцій не оцінили належним чином доводи ОСОБА_6 щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Зокрема, апеляційний суд не звернув увагу на те, що немає підстав для поновлення строку позовної давності, оскільки Баламутській сільраді було відомо, що ОСОБА_6 володіє спірною земельною ділянкою з 2009 року.

28. Інші доводи ОСОБА_6 не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Частину з яких, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

29. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

30. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

31. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті встановлює, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга та четверта статті 77 ЦПК України). Питання доказів, їх належності та достатності регулюються статтями 76, 77, 80 ЦПК України.

34. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо строку позовної давності

35. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

36. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).

37. Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляду справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.

38. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

39. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

40. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004).

41. Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, чи є фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (згідно із частиною першою статті 214 ЦПК України 2004).

42. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

43. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

44. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

45. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п'ята статті 267 ЦК України).

46. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин (частина перша статті 73 ЦПК України 2004). З цього питання судом постановляється ухвала (згідно із частиною четвертою статті 73 ЦПК України 2004).

47. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України 2004).

48. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац перший частини третьої статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент звернення відповідного прокурора до суду (далі - Закон про прокуратуру).

49. Наявність зазначених у попередньому абзаці обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону про прокуратуру (згідно з абзацом другим частини третьої статті 23 Закону про прокуратуру).

50. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (абзац перший частини четвертої статті 23 Закону про прокуратуру). Прокурор здійснює представництво інтересів, зокрема, держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (згідно з абзацом другим частини четвертої статті 23 Закону про прокуратуру).

51. Касаційний суд погоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 01 липня 2015 року у справі з провадженням № 6-178цс15, яка передбачає, що за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

52. В своїй позовній заяві позивач визнав факт пропуску строку позовної давності, але посилався як на поважну причину пропуску такого строку на те, що йому стало відомо про стверджувані ним порушення земельного законодавства після надходження до прокуратури Ярмолинецького району Хмельницької області листа Баламутівської сільради від 30 квітня 2015 року № 158 (а.с. 16, том 1) про те, що на території вказаної сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок із земель резервного фонду та взагалі не отримували земельних ділянок.

53. ОСОБА_6 заявляла про застосування спливу позовної давності відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України у своєму запереченні від 08 липня 2015 року (а.с. 43, том 2), вказуючи також на те, що в пакеті документів проекту відведення спірної земельної ділянки міститься Акт погодження меж земельної ділянки від 16 вересня 2009 року, підписаний безпосередньо Головою Баламутівської сільради ОСОБА_9

54. Копія вищезазначеного акта міститься в матеріалах справи (а.с. 151, том 2), що підтверджує обізнаність Баламутівської сільради з процедурою оформлення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 та відсутність до неї на момент підписання зазначеного акта претензій Баламутівської сільради.

55. Позовна давність як підстава для відмови у задоволенні позову, може бути застосована лише тоді, коли суд встановить, що право позивача було порушене. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано не розглядав це питання.

56. З рішення суду апеляційної інстанції випливає, що цей суд не вважає строк позовної давності пропущеним. Апеляційний суд на підставі частини першої статті 261 ЦК України зробив такий висновок, виходячи зі змісту вищезгаданого листа Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області від 14 березня 2016 року № 6-402 (а.с. 2, том 2) (далі - лист № 6-402). Однак прокурор в обґрунтування поважності пропуску строку позовної давності не посилався на цей доказ в суді першої інстанції. В матеріалах справи немає доказів поважності неподання цього доказу суду першої інстанції та оцінка апеляційним судом поважності причин неподання цього доказу суду першої інстанції, що вказує на порушення статті 303 ЦПК України 2004.

57. Оцінку вищезазначеному листу Баламутівської сільради від 30 квітня 2015 року № 158 (а.с. 16, том 1) апеляційним судом у його рішенні не надано. Також апеляційним судом в його рішенні не надано оцінку листу Ярмолинецької райдержадміністрації від 12 січня 2016 року № 28/04-78/2016 (а.с. 208 - 209, том 1) на адресу апеляційного суду, в якому, зокрема, зазначено, що 12 квітня 2010 року на запит прокуратури району від 09 квітня 2010 року № 266 відповідна райдержадміністрація надала до прокуратури розпорядження свого голови за період 2008-2010 років.

58. Лист № 6-402 є відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області на запит начальника управління прокуратури Хмельницькій області від 11 березня 2016 року № 05/2-147 вих-16 (а.с. 3-4, том 2) про інформацію щодо виявлення Державною інспекцією сільського господарства в Хмельницькій області фактів неправомірного надання Ярмолинецькою райдержадміністрацією та ГУД у Хмельницькій області у власність чи користування земельних ділянок резервного фонду на території, зокрема, Баламутівської сільради, проведення нею перевірок додержання вимог земельного законодавства та виявлення порушень при прийнятті, зокрема, Ярмолинецькою райдержадміністрацією ряду розпоряджень, в тому числі, розпорядження № 658/2009-р та розпорядження про передачу у власність земельної ділянки № 863/2009-р.

59. В листі № 6-402 Державною інспекцією сільського господарства в Хмельницькій області зазначено, що лист є відповіддю на запит прокуратури, та повідомлено, що цією інспекцією в період з 2012 по 2016 роки не перевірялись згадані прокуратурою документи, в тому числі, розпорядження № 658/2009-р та розпорядження про передачу у власність земельної ділянки № 863/2009-р, в зв'язку з чим заходи інспекторського реагування не застосовувались.

60. Висновки, зроблені апеляційним судом на підставі листа № 6-402, суперечать встановленим ним обставинам справи. Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач, подаючи позов в інтересах Держави, визначив Державну інспекцію сільського господарства в Хмельницькій області як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який не наділений повноваженнями на звернення до суду з відповідним позовом, що призвело до набуття відповідним прокурором статусу позивача у цій справі. Позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції у травні 2015 року, а лист № 6-402 датований 14 березня 2016 року. Зміст листа № 6-402 не визначає конкретну дату, коли відповідна особа-носій порушеного права (інтересу) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, з листа № 6-402 не випливає можливість встановити факт дотримання строку позовної давності, а його дослідження та встановлення на його підставі обставин справи судом апеляційної інстанції здійснено з порушенням вимог статті 58, частини другої статті 59, статей 60, 212 та 213, частини першої статті 179 ЦПК України 2004.

61. Також судом апеляційної інстанції не враховано, що на момент подання позивачем позову у справі діяла редакція постанови Кабінету міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», згідно із абзацом восьмим пункту 2 та абзацом другим пункту 5 якої функції Державної інспекції сільського господарства із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства були вже покладені на Державну екологічну інспекцію.

62. Враховуючи вищезазначене та статтю 400 ЦПК України, касаційний суд вважає необхідним скасувати судове рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

63. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

64. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

65. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів ОСОБА_6 Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6: скасувати рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд апеляційної інстанції

66. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі, об'єктивно встановити обставини справи, зокрема, дотримання строків позовної давності, обґрунтованість представництва прокурором інтересів Держави у справі в особі Державної інспекцію сільського господарства в Хмельницькій області, та прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі.

67. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

68. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

69. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

70. Заявник не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Іншими учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

71. Враховуючи, що Верховний Суд не ухвалює нового рішення, а передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6.

2. Скасувати рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В.Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик