Справа №621/68/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Бородавки К.П., за участю секретаря судового засідання Єрмоленко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» (далі позивач, Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2010 у розмірі 17 821 грн. 94 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 12845,82, заборгованості по процентам 3551,27 грн, заборгованості за пенею 100 грн та штрафів в сумі 500 грн та 824,85 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем укладений договір № б/н від 17.11.2010, за яким остання отримала кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також позивач посилався на п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, якими визначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил банківських послуг.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2016 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 821,94 грн (том 1 а.с.162-164).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.04.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2016 в частині позовних вимог Банку про стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 824,85 грн. скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено; в решті рішення залишено без змін (том 1 а.с.255-256).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2016, рішення Апеляційного суду Харківської області від 13.04.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2 а.с.46-49).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.10.2019 позовну заяву Банку прийнято до розгляду, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (том 2 а.с.53).

В судові засіданні 03.12.2019 та 26.12.2019 представник позивача не прибув, надав письмові пояснення, за якими позивач зазначає, що 17.11.2010 відповідачем підписана довідка про умови кредитування, в якій сторони погодили усі істотні умови договору, розмір процентної ставки, пені, штрафів, тощо; клієнт був сфотографований з картою «Універсальна», що підтверджується знімками екрану від 17.11.2010 та 27.10.2014 з програмного комплексу Банку ЄКБ які, на думку Банка, є доказами отримання зазначених карток. До пояснень позивачем додані фото відповідача з картками; виписки по рахунку, інформація про зміну тарифів. Позивач просить розглянути справи без участі представника.

Відповідач про дату, час та місце судових засідань повідомлялась відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.58,79), відповідна поштова кореспонденція повернути до суду із відміткою адресат відсутній.

В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

20.04.2010 відповідачем заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» 150708140), за змістом якої вона висловила бажання оформити на своє ім`я пенсійну картку, погодившись, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.7).

На підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору, за яким остання отримала кредит, заборгованість за яким склала спірну суму заборгованості, Банком надана

- копія довідки до договору SAMDN7407 « ОСОБА_2 » - а саме довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду (том1 а.с.8), в якій міститься інформація про базову % ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення платежу, розмір пені та штрафу;

- Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (том 1 а.с.9-32)

- скріншот екрану з фото особи, яка тримає картку банку;

- виписку по рахунку на ім`я відповідача, з якої вбачається розмір кредитного ліміту 13 000 грн, загальний прихід та витрати.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17.11.2010, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 30.11.2015 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 17 821 грн 94 коп., яка складається з: 12 845,82 грн заборгованість за кредитом; 3 551,27 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 824,85 грн штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Вирішуючи спір, суд враховує такі норми права.

За приписами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одночасно приписами ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.11.2010.

Проте позивачем в порушення свого процесуального обов`язку з надання доказів, визначеного ст.81 ЦПК України не надано до суду копії такого договору №б/н від 17.11.2010, який би був підписаний відповідачем та містив би істотні умови про предмет договору, виду кредитної картки, розміру щомісячного платежу, базової % ставки в місяць, порядок та випадки нарахування пені та штрафу.

Додана до позову анкета заява підписана відповідачем 20.04.2010, містить відомості про виявлення відповідачем бажання отримати пенсійну картку та має № НОМЕР_1 ; додана до позову копія довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду підписана 17.11.2010, прізвище особи, якій належить підпис, не зазначено, окремо внесена інформація, що «по договору SAMDN7407, ИНН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 », копії договору SAMDN7407, ИНН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 Банком не надано.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вказані документи не стосуються предмета доказування укладення між позивачем та відповідачем договору №б/н від 17.11.2010, за яким виникла спірна сума заборгованості, а відтак, з огляду на приписи ст. 77 ЦПК України, документи не є належними доказами.

Верховний Суд в своїй постанові від 04.09.2019, скасовуючи судові рішення по справі та передаючи справу на новий розгляд, чітко зазначив, що анкета-заява, у якій міститься підпис ОСОБА_1 , стосується її наміру оформити пенсійну картку, а інші надані банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна» 55 днів; матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, а додана банком до позову заява не є належним доказом у розумінні статті 58 ЦПК України 2004 року, оскільки така заява свідчить про отримання останньою пенсійної картки, а не кредитної.

Додані позивачем до справи 26.12.2019 ксерокопії документів (скріншот фото особи, яка тримає банківську карту, та виписки по рахунку) є аналогічними за своїм змістом документам, наданим позивачем під час першого розгляду справи та їх зміст не дозволяє дійти висновку, що вони стосуються саме кредитного договору №б/н від 17.11.2010, заборгованість за яким просить стягнути Банк, та кредитної картки, виданої відповідачу на підставі такого договору.

Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не підписані боржником, а тому посилання позивача на ці документи також є безпідставними.

Умови та Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

В зазначеній постанови Велика Палата Верховного Суду також зазначила, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023).

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону №1023 споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на викладене, зважаючи на приписи ст.82 ЦПК України, за якими докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що відповідач заперечує факт укладення нею з Банком кредитного договору №б/н від 17.11.2010 та отриманням за таким договором кредитних коштів, суд доходить висновку, про безпідставність та недоведеність позовних вимог Банку, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (, місцезнаходження м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Суддя К.П. Бородавка