Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 344/14132/15-ц

провадження № 61-47524 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник відповідача - Матвійчук МихайлоЗенонович,

третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області,

представник третьої особи - Мариняк Олена Ігорівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2018 року у складі судді Пастернак І. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області, про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним та додатків до нього, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2008 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого він, як позичальник, отримав кредит у розмірі 134 000 доларів США, зі сплатою 14 % річних, терміном до 10 квітня 2018 року.

Незважаючи на виконання ним умов договору та на передбачене договором поштове листування, він постійно отримував від працівників банку телефонні дзвінки та смс-повідомлення з вимогою погасити прострочену заборгованість, що відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою, а саме агресивною. У додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (далі - додаток № 2) до договору про надання споживчого кредиту містяться арифметичні суперечності та він не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Договір про надання споживчого кредиту не містить річної відсоткової ставки за кредитом, оскільки відповідно до підпункту 1.3.1 договору ставка у розмірі 14 % річних встановлюється тільки на перших 30 днів, яку можна віднести до плаваючої.

У додатку № 1 «Графік погашення платежів» (далі - додаток № 1) до договору про надання споживчого кредиту у порушення вищевказаних Правил вказано залишок максимальної заборгованості за кредитом у доларах США на конкретно визначені щомісячні дати замість графіку платежів щомісяця чи щокварталу у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів та вартості всіх супутніх послуг. Крім того, він сплатив на користь банку 10 150 грн 50 коп. комісії за надання кредиту, що суперечить пункту 3.6. зазначених Правил.

Договір про надання споживчого кредиту містить суперечливі умови щодо зміни процентної ставки в сторону збільшення, оскільки підпункт 1.3.1 передбачає автоматичне нарахування подвійної процентної ставки у зв'язку з несвоєчасним погашенням тіла кредиту, а підпункт «а» пункту 5.2. за неналежне виконання умов кредитного договору банк може збільшити розмір процентної ставки, проте не автоматично, а попередньо повідомивши позичальника, і в той же час пункт 5.3. договору надає право банку автоматично нараховувати подвійну ставку за будь-яке порушення.

Четвертий абзац пункту 1.3. та розділ 5 договору про надання споживчого кредиту суперечать пункту 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та Закону України «Про захист прав споживачів», а також є несправедливими, оскільки містять дискримінаційні умови щодо зміни процентної ставки виключно в сторону збільшення, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати недійсними: додаток № 1 та додаток № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк»: здійснити перерахунок заборгованості шляхом зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту половину суми процентів, нарахованих за подвійною процентною ставкою, сплачених у дні фактичної оплати та провести перерахунок процентів за весь період; здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту шляхом зарахування на погашення тіла кредиту комісію у розмірі 10 150 грн 50 коп. у день фактичної сплати, а також зобов'язати провести перерахунок процентів за весь період; визнати недійсною частину четверту речення підпункту 1.3.1 договору, а саме: «За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у підпункті 1.3.1. нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості». Також просив визнати недійсним розділ 5 договору про надання споживчого кредиту «Порядок зміни процентної ставки».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано додаток № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року, укладений між ПАТ«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, у частині абсолютного значення подорожчання кредиту недійсним. Зобов'язано ПАТ«УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1 005 доларів 69 центів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції з урахуванням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» мотивовано тим, що додаток № 2 до договору про надання споживчого кредиту у частині абсолютного значення подорожчання кредиту є недійсним, оскільки відповідно до висновку судово-економічної експертизи зазначений додаток суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, так як не підтверджено абсолютне значення подорожчання кредиту. В іншій частині позову ОСОБА_3 звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ«УкрСиббанк»задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при укладенні спірного договору про надання споживчого кредиту його сторонами погоджені усі істотні умови договору та додержано вимоги, необхідні для чинності правочину, а підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, для визнання окремих положень цього договору недійсними відсутні, позивачем їх належними та допустимими доказами не доведено, що є його процесуальним обов'язком. Підпис ОСОБА_3 у спірному договорі про надання споживчого кредиту та часткове виконання позивачем зобов'язання по цьому договору підтверджує, що останньому було відомо усі умови вказаного договору, він з ними погоджувався й визнав. Отже, у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю вимог, що є окремою підставою для відмови у позові, а не у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні його позову та постанову апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 344/14132/15-ц з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області, про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним та додатків до нього, зобов'язання вчинити певні дії призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що додатки № 1 та № 2 до договору про надання споживчого кредиту не відповідають положенням законодавства, у додатку № 2 банком знижено сукупну вартість кредиту, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи. Крім того, у порушення пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банком у договорі про надання споживчого кредиту встановлено комісію за надання кредиту. Позивач під час підписання договору про надання споживчого кредиту та при його частковому виконання не міг знати про порушення своїх прав, як споживача, а довідався про ці обставини лише у 2015 році після звернення до аудиторів, тобто ним строк позовної давності не пропущено.

У січні 2019 року головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Івано-Франківській області подало пояснення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 11 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 134 000 доларів США, зі сплатою 14 % річних, терміном до 10 квітня 2018 року

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Апеляційний суд, вказуючи про те, що положення договору про надання споживчого кредиту у частині зобов'язання позивача сплатити комісію відповідають положенням закону, не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не дослідив, не звернув уваги на те, що, встановивши у договорі про надання споживчого кредиту сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Отже, апеляційному суду слід перевірити, чи відповідають умови вказаного договору про нарахування такої комісії положенням законодавства.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду слід дослідити заяву банку про застосування строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк