Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 278/5606/13-ц

провадження № 61-9548св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року у складі суддів: Микитюк О. Ю., Косигіної Л. М., Григорусь Н. Й.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Економ Комфорт»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» (далі - ТОВ «Економкомфорт») про визнання договорів недійсними та стягнення коштів, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18 липня 2013 року вона звернулась до відповідача за наданням позики та як на необхідну умову для отримання коштів сплатила вступний внесок у розмірі 5 600 грн. Після сплати вступного внеску 18 липня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір № 01485, згідно з умовами якого відповідач за плату зобов'язався забезпечити дбайливе оформлення договору про її участь в програмі адміністрування придбання товарів з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої її участі у програмі. Того ж дня між нею та відповідачем також укладено договір № 01485/13, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався від її імені та за плату за її рахунок вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, а саме: надати їй як учаснику програми безвідсоткову позику у розмірі 80 тис. грн. Вказувала, що у подальшому нею здійснено ряд поточних платежів за договором № 01485/13, проте позики вона не отримала.

Посилаючись на те, що зазначені договори і додатки до них не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими, вводять споживача в оману нечесною підприємницькою практикою, а відповідач не має повноважень на здійснення господарської діяльності щодо надання фінансових послуг, просила визнати зазначені договори від 18 липня 2013 року недійсними та стягнути з відповідача на її користь 8 512 грн 41 коп. сплачених нею коштів.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ТОВ «ЕкономКомфорт» про визнання недійсним договору від 18 липня 2013 року № 01485 та в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року залишено без змін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Останнім заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсними договір від 18 липня 2013 року № 01485 та договір від 18 липня 2013 року № 01485/13, а також додатки № 1 та № 2 до вказаного договору від 18 липня 2013 року № 01485/13, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт». Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що програма «ЕкономКомфорт» базується на створенні груп учасників, метою яких є придбання бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику з розстроченням платежу на досить тривалий час у порядку та на умовах, передбачених договором та цими умовами, адміністратором якої є ТОВ «ЕкономКомфорт». Згідно програми адміністратором є юридична особа, яка за дорученням, в інтересах та за рахунок учасника здійснює певні дії, визначені договором та умовами програми, для досягнення взятих на себе сторонами зобов'язань. Адміністратор з метою виконання договірних зобов'язань створює та адмініструє самофінансувальну групу учасників програми, за що останніми за такі послуги сплачуються адміністративні витрати. З огляду на те, що ТОВ «ЕкономКомфорт» є адміністратором програми, з ним позивачем укладено договори щодо вчинення дій, спрямованих на отримання позики за цією програмою, які по своїй суті є послугами, то укладення з цією ж юридичною особою договорів про надання послуг щодо забезпечення їх дбайливого оформлення, інших послуг з питань діяльності та участі замовника у програмі може свідчити про нечесну підприємницьку практику останнього, яка забороняється, та недійсність договорів, здійснених з використанням такої практики (частини 1, 2, 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що предметом договорів сторін є надання учаснику програми адміністративних послуг фінансового характеру. Відповідно до частини п'ятої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» - товарності (надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти). Позивач не надала доказів на підтвердження доводів про несправедливість умов договорів, здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, введення її в оману. ОСОБА_1 була ознайомлена із умовами програми «Еконокомфорт». Умови оспорюваних договорів є ясними і зрозумілими. Позивач підписала акт виконаних робіт, згідно якого вона заявила, що отримала усі коректно надані та сумлінно виконані послуги від виконавця, жодних претензій щодо якості і обсягу послуг не має.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «ЕкономКомфорт» є адміністратором програми, з ним позивачем укладено договори щодо вчинення дій, спрямованих на отримання позики за цією програмою, які по своїй суті є послугами, то укладення з цією ж юридичною особою договорів про надання послуг щодо забезпечення їх дбайливого оформлення, інших послуг з питань діяльності та участі замовника у програмі може свідчити про нечесну підприємницьку практику останнього, яка забороняється, та недійсність договорів, здійснених з використанням такої практики (частини 1, 2, 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Апеляційний суд не врахував висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року скасовані попередні судові рішення у справі. Гроші є інструментом платежу, а не товаром, а тому оспорювані договори укладені із застосуванням пірамідальної схеми.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

22 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 18 липня 2013 року між сторонами укладено договір № 01485, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для позивача з дотриманням вимог чинного законодавства та надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних і довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_1 у програмі. За надання вказаних послуг за договором позивач зобов'язалася сплатити відповідачу 5 600 грн.

Цього ж дня між сторонами укладено договір № 01485/13, у відповідності до якого відповідач за згодою позивача зобов'язався вчинити за плату та за рахунок останньої певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, а саме: надати у позику 80 тис. грн.

На виконання вищевказаних договорів позивач сплатила ТОВ «ЕкономКомфорт» 8 512 грн 41 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ТОВ «ЕкономКомфорт» про визнання недійсним договору від 18 липня 2013 року № 01485 та в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору № 01485/13 від 18 липня 2013 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року залишено без змін.

Разом з тим, за нового розгляду справи суди повторно досліджували питання щодо дійсності договору № 01485/13 від 18 липня 2013 року: суд першої інстанції визнав недійсним вказаний договір за наявності ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року про відмову у цій частині позову, а суд апеляційної інстанції відмовив у визнанні вказаного договору недійсним з інших, ніж зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, підстав.

Таким чином, дійсність договору № 01485/13 від 18 липня 2013 року не могла бути предметом перегляду судами за нового розгляду справи, а тому в цій частині судові рішення підлягають скасуванню без ухвалення нового рішення щодо вказаних позовних вимог, розгляд яких завершено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року.

Щодо позову в іншій частині, необхідно зазначити таке.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі у редакції, чинній станом на 18 липня 2013 року) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

За умовами договору № 01485, укладеного між сторонами 18 липня 2013 року, відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для позивача з дотриманням вимог чинного законодавства та надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних і довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_1 у програмі адміністрування придбання товарів у групах. За надання вказаних послуг за договором позивач зобов'язалася сплатити відповідачу 5 600 грн.

18 липня 2013 року сторони цього договору підписали акт виконаних робіт, згідно якого ОСОБА_1 заявила, що отримала усі коректно надані та сумлінно виконані послуги від виконавця, жодних претензій щодо якості і обсягу послуг не має.

Таким чином, за правовою природою договір № 01485 є правочином щодо надання консультаційних послуг, за яким ОСОБА_1 отримала інформацію щодо продукції ТОВ «ЕкономКомфорт», а не саму продукцію (позику). За цим договором не залучалися грошові кошти позивача для придбання певного виду товарів та/або послуг, а тому на вчинення такого правочину ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не потребувалася.

ОСОБА_1 прийняла виконання за договором № 01485 та погодилася із належністю його виконання, що засвідчила своїм підписом в акті виконаних робіт, а тому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного про необґрунтованість позову в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про оспорення дійності договору № 01485, оскаржуване судове рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

В частині вирішення позову про визнання недійсним договору № 01485/13 від 18 липня 2013 року судові рішення підлягають скасуванню за статтею 412 ЦПК України із зазначених у мотивувальній частині постанови підстав.

Керуючись статтями 412, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю «Економ Комфорт» про визнання недійсним договору від 18 липня 2013 року № 01485/13 та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року в цій частині скасувати.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 рокув частині вирішення позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Економ Комфорт» про визнання недійсним договору від 18 липня 2013 року № 01485 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик