КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року

м. Київ

справа №753/3529/16-ц

провадження № 22-ц/824/1330/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Желепи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,

представника позивача: Подольського А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної іпотечної установи - КамузаАндрія Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року /суддя Леонтюк Л.К./

у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за договором про іпотечний кредит в сумі 556 768 гривень 52 копійки, з яких : 333 564 гривні 48 копійок - заборгованість по основній сумі боргу, 94 088 гривень 04 копійки заборгованість по відсотках, 90 246 гривень 07 копійок пеня, 38 869 гривень 93 копійки інфляційні втрати, та судові витрати по справі /т. 1 а.с. 196-197/.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит № -2 від 29 грудня 2014 року, згідно договору відступлення права вимоги № 16 від 06.02. 2015 року, яка станом на 22 листопада 2017 року становить 372 434 гривні 41 копійка та складається із:

- 333 564 гривні 48 копійок - основна сума боргу;

- 38 869 гривень 93 копійки - інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 586 гривень 52 копійки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. /т. 2 а.с. 73-80/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Державної іпотечної установи - Камуз А.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції в частині зменшення заборгованості по пені та заборгованості по відсоткам, стягнувши 90 246, 07 грн та 94 088, 04 грн відповідно.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що Державна іпотечна установа є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію від 29.03.2005 р., а тому має право на нарахування заборгованості по пені та заборгованості по відсоткам. Представником позивача було наголошено на тому, що інформація про належність до фінансових установ є загальнодоступною та міститься на офіційному веб-сайті, однак судом першої інстанції даний факт проігноровано. Внаслідок не повно з'ясованих обставин справи, позивача позбавлено права на стягнення пені та відсотків за користування кредитними коштами.

ОСОБА_7 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу вказуючи на необґрунтованість її доводів. Зазначала про те, що Державна іпотечна установа не надавала до суду першої інстанції підтвердження факту її внесення до Державного реєстру фінансових установ. Зазначала, що такі докази не повинні прийматись судом апеляційної інстанції у зв'язку з відсутністю обґрунтування об'єктивної неможливості їх подання до суду першої інстанції. Вказувала, що вартість прав вимоги визначена на момент передачі таких прав - укладення договору про відступлення права вимоги, а тому Державна іпотечна установа має право вимагати сплати суми заборгованості та нарахованих відсотків і пені виключно на дату набрання чинності договору. Також наголошувала на правових позиціях Верховного Суду про те, що якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право вимоги на дострокове погашення кредиту, з цього моменту припиняється нарахування процентів, а позичальник зобов'язаний сплачувати суми, передбачені ст. 625 ЦК України. Звертаючись з позовом, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, а тому не підлягають стягненню прострочені відсотки за користування кредитом. В частині, що стосується стягнення пені, наголошувала, що вимога про її стягнення заявлена поза межами строку позовної давності. Також вказувала, що нарахування, здійснені позивачем є недостовірними, а розрахунок наданого кредиту повинен відраховуватись із суми 380 040 грн 28 коп, оскільки нею було сплачено комісію за надання кредиту в сумі 4 959 грн 72 коп.

Державна іпотечна установа звернулася з відповіддю на відзив, наголошуючи на тому, що статус фінансової установи міг бути підтверджений за допомогою даних, що містяться в мережі Інтернет, про що була зроблена відповідна заява в суді першої інстанції, що було проігноровано. Тому докази, долучені до апеляційної скарги, надані правомірно. В частині процесуальних порушень, зазначала про те, що письмові пояснення ОСОБА_7 не є відзивом у процесуальному розумінні, а тому не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з'явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 29 грудня 2014 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_7 був укладений Договір про іпотечний кредит № -2, за умовами якого Банк надав їй у кредит грошові кошти в сумі 385 000 гривень 00 копійок, строком погашення не пізніше 10 грудня 2019 року, включно зі сплатою 21 % річних. /т. 1 а.с. 6-15/

06 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги №16, згідно якого Банк передав Позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та Іпотечним договором. /т. 1 а.с. 18-21/

Як вбачається з повідомлення № 879/29 від 09 лютого 2015 року ОСОБА_7 отримала особисто 12 лютого 2015 року повідомлення про відступлення права вимоги Державній іпотечній установі / т. 1 а. с. 104, 105/.

Позичальник порушила умови Договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших платежів передбачених договором в строки визначені у Договорі.

Звертаючись до суду з даним позовом та збільшуючи позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості відповідно до умов Договору кредиту, яка станом на 22 листопада 2017 року становить 556 768 гривень 52 копійки, з яких : 333 564 гривні 48 копійок - заборгованість по основній сумі боргу, 94 088 гривень 04 копійки заборгованість по відсотках, 90 246 гривень 07 копійок пеня, 38 869 гривень 93 копійки інфляційні страти. /т. 1 а.с. 196-197/

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 526 ЦК України про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; ч. 1 ст. 530 ЦК України про те, що якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ); ч. 1 ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг » від 12 липня 2001 року, а саме п. 5 ч. 1 ст. 1, фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать надання коштів у позику та надання поручительства. Пунктом 7 статтею 1 визначено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія Закону. Зокрема, на учасників ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому дія Закону розповсюджується не на всіх юридичних осіб, а лише на тих, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що Державна Іпотечна Установа не являється учасником ринку фінансових послуг, оскільки не входить у перелік визначених фінансових установ згідно п. 1 ст. 1 даного Закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи слід стягнути грошові кошти за договором про іпотечний кредит № 144136-30 -1 -2 від 29 грудня 2014 року, згідно договору відступлення права вимоги № 16 від 06 лютого 2015 року, яка станом на 22 листопада 2017 року становить 372 434 гривні 41 копійка та складається із 333 564 гривні 48 копійок - основної суми боргу та 38 869 гривень 93 копійки - інфляційних втрат.

Права на стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, а саме 94 088 гривень 04 копійки заборгованості по відсотках, 90 246 гривень 07 копійок пені Державна Іпотечна Установа не має.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, вказуючи на те, що Державна Іпотечна Установа за своїм правовим статусом не відноситься ані до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, ані до фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а відтак відсутні підстави стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, суд першої інстанції так і не визначився з правовим статусом юридичної особи, що призвело до помилкових висновків.

06 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги №16, згідно якого Банк передав Позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та Іпотечним договором. /т. 1 а.с. 18-21/

Жодних застережень щодо обсягу прав вимоги даний договір не містить.

Тобто до нового кредитора у повному обсязі перейшли права та обов'язки за іпотечним договором, зокрема і право нарахування та стягнення заборгованості по відсотках та пені.

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна іпотечна установа це державна організація, до видів діяльності якої віднесено, зокрема 64.92 - Інші види кредитування.

Основною метою діяльності Установи, відповідно до її Статуту є рефінансування іпотечних кредиторів (банків і небанківських фінансових установ, які провадять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів) за рахунок коштів, що надійшли від розміщення цінних паперів, сприяння подальшому розвитку ринку іпотечного кредитування та будівництва, забезпечення реалізації державних програм щодо забезпечення житлом громадян України.

Предметом діяльності Установи є, зокрема, придбання, відчуження та здійснення інших операцій з активами, зокрема іпотечними, відповідно до законодавства, надання фінансових кредитів, виконання зобов'язань за якими забезпечене, зокрема, іпотечними активами. Установа набуває статусу фінансової установи з моменту внесення її до Державного реєстру фінансових установ.

Жодних обмежень ані за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ані за Статутом, інформація з яких є у відкритому загальному доступі, в частині ведення фінансової діяльності, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи, зазначені ОСОБА_7 про те, що апеляційний суд не може приймати нові докази які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є загальнодоступними в мережі Інтернет, а отже відсутня необхідність дослідження доказів, долучених до апеляційної скарги. Окрім того, відповідно до журналу судового засідання від 31.08.2018 р. /т. 2 а.с. 69/, питання щодо статусу юридичної особи було предметом розгляду, з яким суд першої інстанції так і не визначився, ухвалюючи рішення.

Відповідно до довідки про стан заборгованості ОСОБА_7 станом на 22.11.2017 р., нарахування здійснювались у відповідності до встановлених договором про іпотечний кредит № -2 від 29.12.2014 р. умов.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність прав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та пеню за прострочення сплати платежів є хибним.

Не беруться до уваги колегією суддів доводи ОСОБА_7 про те, що Державна іпотечна установа має право на стягнення суми заборгованості - вартості права вимоги, виключно на дату набрання чинності договором про відступлення права вимоги, як такі, що суперечать змісту договору про відступлення права вимоги №16 від 06.02.2018 р. згідно якого Банк передав Позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та Іпотечним договором. /т. 1 а.с. 18-21/

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи про дострокове стягнення кредиту та правові позиції, Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_7, оскільки Державна іпотечна установа, звертається з позовом до суду про стягнення поточної заборгованості в сумі 556 768 гривень 52 копійки, з яких : 333 564 гривні 48 копійок - заборгованість по основній сумі боргу, 94 088 гривень 04 копійки заборгованість по відсотках, 90 246 гривень 07 копійок пеня, 38 869 гривень 93 копійки інфляційні втрати, та судові витрати по справі /т. 1 а.с. 196-197/. Загальна ж сума, надана відповідачу у кредит становить 385 000, 00 грн, а договір укладено строком до 10.12.2019 р.

Відповідно до розрахунку, наданого Державною іпотечною установою, прострочені відсотки за користування кредитом становлять 94 088, 04 грн, пеня 90 246, 07 грн.

Доводи ОСОБА_7 про невірність розрахунку у зв'язку з неправильно визначеною сумою коштів, наданою у кредит, спростовуються п. 1.1. Кредитного договору з чітким визначенням суми у 385 000, 00 грн /т. 1 а.с. 6/, жодним пунктом договору не визначено, що комісія за надання кредитних коштів включається в загальну суму наданих кредитних коштів. Не здійснено також і посилання на конкретні докази у матеріалах справи щодо неврахування сплачених платежів на погашення заборгованості, що водночас відображено у довідці, наданій позивачем про рух коштів / т. 1 а.с. 239/. Зокрема, ОСОБА_7 вказує на неврахування платежів по квитанції від 10.03.2015 р. №9546 /т. 2 а.с. 18/, що спростовується відображеною у довідці, наданій позивачем про рух коштів, сумою у 10 845, 45 грн, кошти надійшли 11.03.2015 р.. комісія банку склала 289, 47 грн / т. 1 а.с. 239/. Аналогічними є доводи про неврахування сплати по квитанції №8918 від 09.02.2015 р., що спростовуються зарахуванням платежу 11.02.2015 р. Доводи про сплату 11.03.2015 р. 10 845 грн 45 коп також спростовуються довідкою про рух коштів, в якій ця сума відображена /т. 1 а.с. 239/.

Жодних власних розрахунків ОСОБА_7 не наведено як і належних доказів про неврахування будь-яких здійснений нею погашень заборгованості по кредитному договору.

Водночас, слід зазначити про те, що ОСОБА_7 заявлено про застосування строків позовної давності в один рік, в частині стягнення пені /т. 2 а.с. 5/, що заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Так, відповідно до розрахунку пені, заявленої до стягнення, з урахуванням збільшених позовних вимог станом на 22.11.2017 р., період нарахування пені розпочинається з 11.09.2015 р. /т. 1 а.с. 237/

Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом 19.02.2016 р. /т. 1 а.с. 23/ з вимогами в частині стягнення пені, яка станом на 28.12.2015 р. становила 3 372, 73 грн /т. 1 а.с. 5/

Водночас, звертаючись зі збільшеним розміром позовних вимог 05.12.2017 р., позивач не обмежився нарахуваннями в межах строку позовної давності, продовжив нараховувати пеню по 22.11.2017 р., що суперечить положенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України про те, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням заявленого ОСОБА_7 клопотання про застосування позовної давності, вважає, що розрахунковий період, за який підлягає стягненню пеня повинен бути застосований в межах строку позовної давності в один рік, а саме з 11.09.2015 р. по 12.09.2016 р.

Сума стягнення по пені становить 26 615, 07 грн.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи заборгованості у розмірі 493 137, 52 грн, що складається з:

основної суми боргу 333 564, 48 грн;

несплачених відсотків за користування коштами 94 088, 04 грн;

пені за прострочення сплати платежів по кредиту 26 615, 07 грн;

інфляційних втрат 38 869, 93 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Стягненню з ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки вимоги позову задоволено на 88, 57 %, пропорційно підлягає стягненню судовий збір у сумі 7 396, 95 грн від сплачених 8 351, 53 грн. В суді апеляційної інстанції, оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково, апелянт просив змінити рішення суду, додатково стягнувши 184 334, 11 грн, в цій частині апеляційну скаргу задоволено на суму 120 703, 11 грн, на 65, 48 % від вимог, пропорційно підлягає стягненню судовий збір у сумі 8 203, 33 грн від сплачених 12 528, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - Камуза Андрія Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року -скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1/ на користь Державної іпотечної установи /ідентифікаційний код 33304730, п/р №9 в ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 300465, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34/ заборгованість у розмірі 493 137, 52 /чотириста дев'яносто три тисячі сто тридцять сім гривень п'ятдесят дві копійки/ грн, що складається з:

основної суми боргу 333 564, 48 /триста тридцять три тисячі п'ятсот шістдесят чотири гривні сорок вісім копійок/ грн;

несплачених відсотків за користування коштами 94 088, 04 /дев'яносто чотири тисячі вісімдесят вісім гривень чотири копійки/ грн;

пені за прострочення сплати платежів по кредиту 26 615, 07 /двадцять шість тисяч шістсот п'ятнадцять гривень сім копійок/ грн;

інфляційних втрат 38 869, 93 /тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень дев'яносто три копійки/ грн.

Судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_7 / реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1/ на користь Державної іпотечної установи /ідентифікаційний код 33304730, п/р №9 в ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 300465, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34/ 7 396, 95 /сім тисяч триста дев'яносто шість гривень дев'яносто п'ять копійок/ грн.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_7 / реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1/ на користь Державної іпотечної установи /ідентифікаційний код 33304730, п/р №9 в ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 300465, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34/ 8 203, 33 /вісім тисяч двісті три гривні тридцять три копійки/ грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: