Справа № 447/414/18 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/1935/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., третя особа: Миколаївський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позову покликалася на те, що 14.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №4223 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за договором, яка станом на 18.04.2017 року становить 16065,65 грн., з врахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2526,31 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 615,00 грн.; заборгованості з пені у розмірі 9533,12 грн.; заборгованості з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 2150,00 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 741,22 грн. Позивач вважає виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. №4223 від 14.06.2017 року таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що спливли строки позовної давності,оскільки заборгованість було стягнуто за кредитним договором від 14.11.2012 року, що не враховано нотаріусом при вчиненні виконавчого напису..

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14.06.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №4223, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі 16065 (шістнадцять тисяч шістдесят п'ять) грн. 65 коп.

Рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк», вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що повідомлення про слухання справи судом не надсилалося, відповідачем чи його представником отримано не було, справа розглянута без повідомлення Банку, який не був належним чином повідомлений про слухання справи. Порушення судом процесуальних норм при розгляді справи, на думку апелянта, є законними підставами для скасування рішення, так як відповідач не мав змоги надати відзив та заперечення по справі, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Крім цього, зазначені порушення позбавили можливості відповідача надати докази в обгрунтування своєї позиції, заявити відповідні клопотання.

Зазначає, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 був укладено кредитний договір № б/н від 14.11.2012 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти. У зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати відсотків та погашення кредиту, відповідно до умов Кредитного договору, Боржнику було надіслано письмову вимогу про усунення порушень за Кредитним договором, яка залишена без задоволення. Загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором становить всього: 16065,65 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2526,31 грн.; нараховано відсотків у розмірі 615.00 грн.; нараховано пені у розмірі 9533.12 грн.; нарахована пеня 2150,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 741,22 грн., що було підставою для звернення до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позичальником було отримано кредитну картку НОМЕР_1, термін дії якої до 07/16 року. Керуючись правовою позицією ВСУ, яка викладена в постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 Банк вважає, що перебіг позовної давності, а отже і право вимоги, щодо повернення кредиту у повному обсязі, починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦКУ). Виконавчий напис вчинено 14.06.2017 року, тобто, в межах трирічного строку. Також зазначає, що позивачем до суду не надано кредитну картку та не спростовано строк її дії. Відтак, право вимоги та позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не після несплати чергового платежу, що підтверджується позицією Верховного Суду в постанові від 01.03.2018 року провадження 61-3688св18 (справа №591/8058/15-ц). Отже, суд першої інстанції вирішив спір без врахування правових висновків, висловлених Верховним Судом, які мають юридичне значення по даній справі та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Суд першої інстанції помилково вважав початок перебігу строку позовної давності з моменту укладення кредитного договору № б/н від 14.11.2012 року, що не відповідає судовій практиці та чинному законодавству. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальник частково виконував свої зобов'язання та останній платіж здійснив 08.10.2015 року, що також не спростовано позивачем. Крім того, покликається на те, що позивачкою не надано іншого розрахунку на спростування розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» чи підтвердження сплати боргу, не спростовано відомості, надані Банком на підтвердження розміру кредитної заборгованості, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, як і не доведено відсутності правової підстави для вчинення виконавчого напису, порушення нотаріусом вимог чинного законодавства, а отже і наявності у позивача порушеного права, за захистом якого він звернувся з відповідним позовом до суду. Таким чином, вважає, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням чинного законодавства на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_3.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а як вбачається із копії виконавчого напису, на час звернення банку до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, сплив строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 14.11.2012 року був укладений кредитний договір на підставі анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» «GOLD» 10000.00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору щодо повернення позичених коштів і несвоєчасним погашенням коштів по кредитній картці, 14.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за період з 14.11.2012 року до 18.04.2017 року в сумі 16065.65 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2526,31 грн.; нараховані відсотки у розмірі 615.00 грн.; нарахована пеня у розмірі 9533.12 грн.; нарахована пеня 2150,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 741,22 грн.

У заяві зазначено про те, що до заяви долучено копію кредитного договору; засвідчена виписка з особового рахунку боржника /копія/ два примірники; вимога про усунення порушень за кредитним договором /копія/; розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв»язку /копія/; опис вкладення в цінний лист /копія/; довіреність представника ПАТ КБ «ПриватБанк» /копія/; паспорт представника ПАТ КБ «ПриватБанк» /копія/.

На запит суду апеляційної інстанції приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надіслав документи, на підставі яких ним вчинено виконавчий напис, серед яких, окрім вищезазначених документів, долучено розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 року та розрахунок заборгованості станом на 18.04.2017 року, анкета - заява ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., з позивача підлягає стягненню заборгованість, яка станом на 18.04.2017 року становила 16065.65 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2526,31 грн.; нараховані відсотки у розмірі 615.00 грн.; нарахована пеня у розмірі 9533.12 грн.; нарахована пеня 2150,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 741,22 грн.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

А відтак, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погоджується й апеляційний суд, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов вірного висновку про під ставність позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 14.06.2017 року з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки такий вчинено поза межами трьохрічного строку.

Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не взяв до уваги заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.06.2017 року про вчинення виконавчого напису, у якій зазначено строк, за який проводиться стягнення -1616 днів, а саме, з14.11.2012 року до 18.04.2017 року, тобто, поза межами передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічного строку, а також долучені до заяви розрахунки заборгованості за договором №б/н від 14.11.2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 станом на 30.05.2015 року та станом 16.04.2017 року, з яких вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахував заборгованість, починаючи з 14.11.2012 року.

Аналізуючи надіслані на вимогу Львівського апеляційного суду документи, на підставі яких приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив оспорюваний виконавчий напис, колегія суддів доходить висновку, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 14.06.2017 року за відсутності належних та допустимих доказів підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №б/н від 14.11.2012 року, оскільки, як вбачається з розрахунків заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.11.2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 станом на 30.05.2015 року та станом 16.04.2017 року, в розрахунки включено пеню, яка нарахована поза межами річного строку.

А відтак, сума заборгованості ОСОБА_3 за договором №б/н від 14.11.2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, про стягнення якої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. 14.06.2017 року вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому приватний нотаріус не вправі був вчиняти 14.06.2017 року виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 16065.65 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.11.2012 року.

Вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус не звернув належної уваги на те, що долучена до заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення виконавчого напису письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 14.11.2012 року, не містить ні вихідного номера, за яким така вимога була зареєстрована, ні дати її складання та відправлення ОСОБА_3, а також на те, що письмова вимога взагалі не підписана уповноваженою особою та не містить печатки.

З матеріалів, долучених до заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення виконавчого напису, вбачається, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 14.11.2012 року, яка вимагала від ОСОБА_3 повернути заборгованість в повному обсязі протягом п»яти календарних днів, направлена ОСОБА_3 лише 24.04.2017 року о 17 год. 25 хв., а заява до нотаріуса про вчинення виконавчого напису зареєстрована 04.05.2017 року, тобто, ОСОБА_3 була позбавлена можливості реально виконати письмову вимогу чи заперечити зазначену у письмовій вимозі суму заборгованості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, таке є законним та обгрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 08.04.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.