ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/3269/18

провадження № 22-ц/4809/1671/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 року у складі судді Драного В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів.

В обґрунтування позову вказує, що відповідач є її батьком і, оскільки, вона навчається у Київському національному торговельно-економічному університеті, проживає у м. Києві, у неї відсутні доходи, то потребує матеріальної підтримки, яку її матір не має можливості надати, а відповідач добровільно надавати таку допомогу відмовляється.

У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до закінчення навчання - 30.06.2021.

13 липня 2018 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його утримання 1000 грн в місяць, оскільки він потребує матеріальної допомоги як інвалід.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 вересня 2019 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) з 24.05.2018 до закінчення навчання 30.06.2021. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд дійшов висновку, що обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання після досягнення нею повноліття, не працює та не має доходу, є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу, то позов підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд зазначив, що сам по собі факт непрацездатності ОСОБА_2 не зумовлює виникнення у доньки обов`язку утримання батька та не свідчить про наявність у нього потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за станом здоров`я він сам потребує матеріальної допомоги і тому не може надавати таку допомогу дочці, яка продовжує навчання.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що розмір пенсійного забезпечення її батька дозволяє надати їй матеріальну допомогу на навчання і водночас є достатнім для його утримання.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками повнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є студенткою І-го курсу денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету, не працює, іншого доходу не отримує. Закінчує навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавр у червні 2021 року. Згідно договору між Київським національним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_2 загальна вартість навчання за 3 роки 10 місяців становить 77 970,00 грн.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи з 01.12.2012, що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради 10.12.2012.

Згідно довідок ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 14.01.2019 ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Кропивницькому об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи, загальний розмір якої за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становив 46 703,52 грн, а за період з січня 2018 року по грудень 2018 року становив 50 310,72 грн. Розмір його пенсії станом на грудень 2018 року складав 4 311,36 грн, що є більшою сумою за встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до наданої відповідачем медичної документації вбачається, що ОСОБА_2 , в період з 27.04.2018 по 16.05.2018 перебував на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні Кіровоградського обласного госпіталю для ветеранів війни, після чого був направлений на консультацію на кафедрі хірургічної пульмонології Академії післядипломної освіти лікарів ім. Шупика, що підтверджується відповідним направленням. Однак він не надав до суду доказів на підтвердження до того, що він здійснював оплату за лікування у даному медичному закладі та витрати на ліки.

Як убачається з листа Кіровоградського обласного госпіталю для ветеранів війни від 16.01.2018 №1109/03-21 лікування, обстеження та харчування було надано пацієнту ОСОБА_2 у повному обсязі безкоштовно.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком повнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання на І-го курсі денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету і закінчує навчання у червні 2021 року. Згідно договору, укладеного між Київським національним торговельно-економічним університетом та матір`ю позивача - ОСОБА_2 , загальна вартість навчання за 3 роки 10 місяців становить 77 970,00 грн.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи з 01.12.2012 року, знаходиться на обліку в Кропивницькому об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з навчанням дочка відповідача не має можливості працювати та отримувати додатковий дохід, а тому не може забезпечити себе необхідними засобами для проживання та навчання.

З матеріалів справи убачається, що позивача ОСОБА_1 утримує матір, яка фактично сама виконує обов`язки обох батьків.

Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (м. Кропивницький) розмір його пенсії станом на грудень 2018 року становив 4311,36 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 хворів, періодично перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичними документами, які містяться у матеріалах справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши розмір одержуваної відповідачем пенсії, стан його здоров`я, дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 відповідають потребам ОСОБА_1 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач хоча і є непрацездатним, проте отримує пенсію у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що за станом здоров`я відповідач потребує матеріальної допомоги і тому не може надавати таку допомогу дочці, яка продовжує навчання не ґрунтуються на доказах, а тому підлягають відхиленню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко