Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 310/3886/14-ц

провадження № 61-22055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Північазовбуд», реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_22 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року у складі судді Парій О. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року у складі колегії суддів: Спас О. В., Бабак А. М., Полкова О. З.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Північазовбуд» (далі - ТОВ «Північазовбуд»), реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, треті особи: ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,

ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, про припинення права власності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 червня 2011 року та витягу про державну реєстрацію прав від 21 червня 2011 року.

За ТОВ «Північазовбуд» було зареєстровано право власності на житловий будинок «А» (перша черга) за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене свідоцтвом на право власності, виданим

18 травня 1999 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради та зареєстрованим комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради Запорізької області 18 травня 1999 року у реєстровій книзі № 2 за № 1135.

Відповідно до акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 01 квітня 1999 року вказаний вище житловий будинок (перша черга) складався з 17 квартир

ТОВ «Північазовбуд» було відчужено усі квартири у вказаному житловому будинку тому на теперішній час квартир або будь-яких об'єктів нерухомого майна, які б належали ТОВ «Північазовбуд» у вказаному будинку, немає.

Одночасно з переходом права власності на квартири в цьому будинку від ТОВ «Північазовбуд» до власників квартир, відбувся також перехід до власників квартир прав власності на загальне та неподільне майно житлового будинку. З моменту переходу прав власності на квартири, а разом з ними на загальне та неподільне майно у вказаному будинку до власників квартир у цьому будинку ТОВ «Північазовбуд» втратило право власності на зазначений будинок в цілому. Однак відповідач із заявою про скасування державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок (перша черга) не звернулося.

ТОВ «Північазовбуд» використовує фактично припинене відповідно до вказівок закону право власності на житловий будинок з метою втручання у права власників квартир у вказаному будинку. В листопаді 2013 року ТОВ «Північазовбуд» звернулось до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання самочинним здійсненої останньою реконструкції належної їй квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання знести прибудови. При цьому в обґрунтування звернення з позовом ТОВ «Північазовбуд» зазначило наявність права власності на будинок на підставі свідоцтва на право власності, виданого 18 травня 1999 року. Існування формальної реєстрації права власності на спірний будинок за ТОВ «Північазовбуд» порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_4, як власника квартири у вказаному будинку та співвласника загального майна будинку.

Реєстрація права власності на спірний житловий будинок (перша черга) на підставі свідоцтва про право власності від 18 травня 1999 року залишилась за ТОВ «Північазовбуд».

ОСОБА_4 просила суд припинити право власності ТОВ «Північазовбуд» на житловий будинок «А» (перша черга) за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене свідоцтвом на право власності, виданим 18 травня 1999 року, зареєстрованим комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради 18 травня 1999 року у реєстровій книзі № 2 за № 1135; зобов'язати реєстраційну службу Бердянського міськрайонного управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права власності ТОВ «Північазовбуд» на житловий будинок «А» (перша черга) за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого свідоцтвом на право власності, виданим 18 травня 1999 року, зареєстрованим Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради 18 травня 1999 року у реєстровій книзі № 2 за

№ 1135.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Бердянського міськрайонного суд Запорізької області від 30 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог щодо припинення права власності товариства на вказаний житловий будинок. Суд першої інстанції, як наслідок, зробив висновок щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог до реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_22 відхилено.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_22, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

08 грудня 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_22 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що одночасно з переходом права власності на квартири в будинку АДРЕСА_1 від ТОВ «Північазовбуд» до власників квартир відбувся перехід прав власності на загальне та неподільне майно житлового будинку.

Доводи інших учасників справи:

19 березня 2016 року ТОВ «Північазовбуд» через засоби поштового зв'язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

22 січня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

23 січня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 15 червня 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Порохнею О. В.

Власниками інших квартир у спірному будинку є треті особи.

Після прийняття будинку в експлуатацію з однієї квартири утворено дві.

Нумерація квартир № 10, № 11, № 12 та № 13 в будинку відсутня.

Спірний житловий будинок був зареєстрований комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради 18 травня 1999 року у реєстровій книзі № 2 за № 1135 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18 травня 1999 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради.

Вказаний житловий будинок зареєстрований 24 листопада 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Північазовбуд» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18 травня 1999 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 23 жовтня 2006 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_25, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_7,

ОСОБА_28, ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_29, ОСОБА_30,

ОСОБА_19 до ТОВ «Північазовбуд» про визнання права сумісної власності на житловий будинок і усунення перешкод у здійсненні права власності (справа № 2-341/2006).

Даним рішенням встановлено наступне: позивачі набули право власності належних їм квартир після 18 травня 1999 року, тобто, після одержання ТОВ «Північазовбуд» свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок та набуття товариством права власності. У рішеннях виконавчого комітету Бердянської міської ради, на підставі яких видавалися свідоцтва про право власності на квартири у спірному будинку, відсутні рішення про припинення права власності ТОВ «Північазовбуд» на відповідні частини житлового будинку, які передані у власність позивачам. Ці рішення виконавчого комітету не скасовані, не змінені, не оскаржені. Судом також встановлено, що свідоцтво про право власності, видане 18 травня 1999 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради на житловий будинок «А» (І черга) на час розгляду даної справи не скасовано та недійсним не визнано.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Відповідно до статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки жодної з передбаченої законом підстав для припинення права власності товариства позивачем не наведено та судом не встановлено. А тому відсутні правові підстави припинення права власності ТОВ «Північазовбуд» на житловий будинок.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_22 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська