Справа № 485/1472/17
Провадження № 14-488цс18
судді Великої Палати Верховного Суду Бакуліної С. В. щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року, ухваленої за наслідком перегляду цивільної справи № 485/1472/17 за позовом керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області), ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» (далі - ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло») про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок за касаційними скаргами ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року та касаційну скаргу ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року.
У вересні 2017 року керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 31 травня, 04 червня, 16 вересня 2013 року, якими надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства в межах території Першотравневої сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (далі - Першотравнева сільрада); визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 28 жовтня 2013 року; зобов'язати ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області земельні ділянки.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки позов не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Роз'яснено позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції Миколаївського окружного адміністративного суду.
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області задоволено, ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року скасовано, матеріали позовної заяви керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області направлено до того ж суду для продовження розгляду.
Постанову мотивовано тим, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року повторно відмовлено у відкритті провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Ухвалу суду мотивовано тим, що за характером правовідносин цей спір є публічно-правовим, а прокурор, звернувшись із позовом в інтересах держави, є посадовою особою органу державної влади, що за статтями 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію спору та підвідомчість її окружним адміністративним судам. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2018 року (справа № 810/2509/17).
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу виконувача обов'язків керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області задоволено, ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року скасовано з направленням матеріалів позовної заяви до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.
ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року.
У червні 2018 року ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» звернулося з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року.
ВеликаПалата Верховного Суду постановою від 30 січня 2019 року касаційні скарги ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» та ОСОБА_3 залишила без задоволення, а постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року та 01 червня 2018 року - без змін.
Вважаю за необхідне викласти окрему думку стосовно постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року.
Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Якщо є підстави, передбачені ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача або з чужого незаконного володіння, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.
Належним відповідачем у спорі про витребування майна в порядку статей 387, 388, 1212 ЦК України є титульний власник спірного майна або його користувач, що володіє/користується ним на момент звернення позивача до суду з таким позовом.
З огляду на викладене вище та суб'єктний склад учасників спору в частині вимог про витребування земельних ділянок на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» вважаю, що такі вимоги відносяться до юрисдикції господарських судів.
Згідно зі статтею 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Однак вимоги у цій справі про визнання незаконними та скасування наказів та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених з фізичною особою, не є однорідними та нерозривно пов'язаними з вимогами про повернення земельних ділянок від юридичної особи, адже таке повернення відбувається не за наслідком реституції, яка є похідною від вирішення спору про недійсність цивільної угоди, а внаслідок витребування майна у набувача цього майна.
Статтею 188 ЦПК України також визначено, що похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Разом з тим, оскільки визнання незаконними та скасування наказів та визнання недійсними договорів оренди не є безумовною підставою для витребування майна від ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» і задоволення позову в цій частині залежить від встановлення/спростування обставин, визначених статтями 387, 388, 1212 ЦК України, об'єднані позивачем вимоги не співвідносяться між собою як основні та похідні.
Отже, у цій справі суд цивільної юрисдикції мав відмовити у відкритті провадження у справі в частині вимог про повернення земельних ділянок на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло», оскільки їх розгляд має проводитися за правилами господарського судочинства.
Пред'явлення віндикаційного позову у спорі про витребування земельної ділянки на користь держави від юридичної особи в цивільній юрисдикції способом об'єднання цих вимог з вимогами про визнання незаконними і скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, які не є підставою набуття останнім користувачем спірних ділянок відповідних прав, - не відповідає положенням процесуального законодавства, адже допускає можливість альтернативної юрисдикції згаданої категорії спорів залежно від пред'явлення позивачем віндикаційного позову окремо в суді господарської юрисдикції або способом наведеного вище об'єднання вимог у суді цивільної юрисдикції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладені вище висновки та норми процесуального законодавства ВеликаПалата Верховного Суду, на мою думку, мала закрити провадження у справі в частині вимог про зобов'язання юридичної особи повернути земельні ділянки у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.
Суддя Великої Палати Верховного Суду С. В. Бакуліна