РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/115/19

Провадження № 2/700/146/19

09 квітня 2019 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/115/19 провадження №2/700/146/19 за позовом ОСОБА_1 до Боярської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Боярської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08 березня 2017 року в с. Боярка Лисянського району Черкаської області померла її бабуся ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. 50-річчя Перемоги, 25, с. Боярка Лисянського району Черкаської області та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства за даною адресою. ЇЇ батько ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги відмовився від оформлення спадкових прав на її користь, що підтверджується його заявою. Проте у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду та просить визнати право власності на спадщину, яка залишилася після смерті її баби ОСОБА_2

Позивач у судове засідання не з'явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відзив не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що 08 березня 2017 року в с. Боярка Лисянського району Черкаської області померла баба позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 295580 від 09.03.2017 року. Факт родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. 50-річчя Перемоги, 25, с. Боярка Лисянського району Черкаської області та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Боярка Лисянського району Черкаської області, площею 0,6000 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 406144, виданого 19.05.2010 року.

Батько позивача ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадкового майна на користь позивача, про що свідчить заява від 25.01.2018 року № 07.

Положення ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.

Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 як спадкоємець за законом не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Докази спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті у матеріалах справи відсутні.

Із довідок Боярської сільської ради Лисянського району Черкаської області від 04.01.2019 року №№ 08, 09 вбачається, що ОСОБА_2, яка померла 08.03.2017 року була постійним жителем ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала одиноко. За померлою ОСОБА_2 рахується житловий будинок по вул. 50-річчя Перемоги, 25 в с. Боярка Лисянського району Черкаської області, але правовстановлюючі документи на право власності на будинок не видавалися, що підтверджується довідкою Боярської сільської ради від 04.01.2019 року № 07.

Згідно з інформацією Лисянської державної нотаріальної контори №239/01-16 від 05.02.2019 після смерті ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини/відмову від спадщини не надходили. Спадкова справа не заведена.

Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.

В той же час позивач не надав суду доказів, які б свідчили про відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а саме: відмову нотаріуса про вчинення нотаріальної дії.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно.

Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1218, 1261,1268,1269, 1270 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13, 19, 78,79,81, 82, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Боярської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Бесараб