Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1216/18
Провадження № 2/480/162/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 лютого 2019 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусове зняття його з реєстраційного обліку,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусове зняття його з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку НОМЕР_2 та земельної ділянки,розташованого по АДРЕСА_1.

У вказаному житловому будинку зареєстрований, але більше семи років не проживає відповідач ОСОБА_2

Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідача у будинку позивача, перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, та примусове зняти його з реєстраційного обліку.

Позивач в судове засідання не з'явилася,однак з наданої заяви вбачається,що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин; відзив не подав.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

Відповідно до копії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 70996615 від 20.10.2016 року, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3.(а.с.8)

Відповідно до копії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 70995342 від 20.10.2016 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку НОМЕР_2, розташованого по АДРЕСА_1 (а. с.10 ).

Згідно з Актом про фактичне не проживання від 19.11.2018 року, складеним та підписаним соціальним працівником Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської обаласті Дерябіною Н.В. та працівником Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської обалсті ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, при цьому більше семи років за вказаною адресою фактично не проживає (а. с.35 ).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку, який на праві приватної власності належить позивачу, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своїм майном, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусове зняття його з реєстраційного обліку- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2,(зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на праві приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) , судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський

13.02.2019