Єдиний унікальний номер 219/8193/18 Номер провадження 22-ц/804/236/19

Єдиний унікальний номер 219/8193/18 Головуючий у 1 інстанції Фролова Н.М. Номер провадження 22-ц/804/236/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Корчистої О.І.,Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу№ 219/8193/18 за позовом Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру нарахованих сум допомоги переміщеним особам на проживання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області о 16-12 годині, повний текст судового рішення складений 22 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 надміру нараховані бюджетні кошти в сумі 26276,67 грн. в звязку з наявністю у відповідача у володінні 1/6 частини житлового приміщення, яке знаходиться не на окупованій території та не в зоні АТО.

Рішенням Артемівського міськрайонного суд Донецької області від 17 жовтня 2018 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради суму надміру виплачених коштів державної допомоги у розмірі 26276,67 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не звернув уваги на те, що обмеження щодо призначення адресної допомоги для осіб, які мають у володінні частину жилого приміщення набрали чинності лише з травня 2017 року, рішення суду немотивоване, суд першої інстанції не вказав, чому норма права, яка встановлена лише 31 травня 2017 року постановою Кабінету Міністрів №370 застосовується до відносин, які виникли раніше у період з 1 січня 2015 року по 31 жовтня 2016 року. Суд також не прийняв до уваги положення ст.58 Конституції України та не застосував принцип правової визначеності в частині того, що норми права повинні бути чітко, зрозуміло та однозначно викладені.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради не визнали апеляційну скаргу, зазначили, що нормами Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на час призначення допомоги відповідачу не передбачено виключень у разі наявності у власності частини житлового приміщення.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 368 та ч. 2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є апеляційна скарга на рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи, то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в УСЗН Шевченківської районної у місті Дніпрі ради як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, на підставі її заяв від 31 грудня 2014 року, 20 січня 2015 року, 05 червня 2015 року, 22 січня 2016 року, 21 липня 2016 року була призначена та виплачувалась щомісячна тимчасова допомога на підставі рішень від 05 січня 2015 року, 03 лютого 2015 року, 18 червня 2015 року, 29 січня 2016 року, 10 березня 2016 року, 21 бюерезня 2016 року та 25 липня 2016 року, ОСОБА_2 на праві власності належить 1/6 частка квартири за адресою м. Дніпропетровськ вул. Сєрова 15/11.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач володіє житловим приміщенням не на окупованій території та в зоні АТО, про що вона повинна була повідомити позивача, але не зробила цього, внаслідок чого безпідставно одержала тимчасову допомогу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр.14). 31 грудня 2014 року ОСОБА_2 була взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (арк..спр.9).

Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 505 (далі - Порядок).

На підставі п.2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 6 Порядку, в редакції, яка діяла на час звернення відповідача з заявою вперше, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

В подальшому до даної норми були внесені зміни - з 15 травня 2015 року вона була викладена в наступній редакції: «грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення».

У заявах на призначення тимчасової допомоги від 31 грудня 2014 року, 20 січня 2015 року, 5 червня 2015 року, 22 січня 2016 року та 21 липня 2016 року ОСОБА_2 зазначала, що у неї та будь-кого із членів її сім'ї відсутнє у володінні, а в подальшому у власності, житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (арк..спр.15, 17, 19, 21, 25). При цьому вона була проінформована, що інформація подана в цих заявах може бути перевірена органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити на безоплатній основі та отримувати відомості від підприємств, установи та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю правильності її надання.

Під час проведення перевірки правильності та повноти інформації, яка надається заявниками для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, 01 листопада 2016 року було виявлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (арк..спр.13) ОСОБА_2 належить на праві приватної власності 1/6 частина квартири №11 «а», що розташована за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпропетровськ вул..Сєрова, буд. 15, яка зареєстрована за нею, 03 грудня 2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 листопада 2010 року, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр 2-5577.

Отже, відповідач була зобов'язана повідомити Управління про наявність у неї права власності на вказане майно, але цього не зробила.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 були надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги за період з 01 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року, з 05 червня 2015 року по 04 грудня 2015 року, з 22 січня 2016 року по 30 червня 2016 року та з 21 липня 2016 року по 31 жовтня 2016 року в сумі 26276,67 грн. (арк..спр.11).

На підставі пункту 11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Управлінням було проведено перевірку правильності та повноти інформації, наданої на призначення соціальної допомоги заявником, в ході якої було встановлено, що відповідачем подано недостовірну інформацію про свій майновий стан та на підставі виявлених даних надіслано повідомлення відповідача про повернення коштів по надмірно отриманій допомозі за вих. № 244/07 від 03 листопада 2016 року.

Однак, відповідач добровільно не повернула надмірно отриману допомогу, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2, яка надала недостовірні відомості про відсутність у неї житла, нарахованої та виплаченої їй адресної допомоги.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно витлумачив зміст абзацу 2 пункту 6 Порядку щодо поняття «житлове приміщення» та «частина житлового приміщення» необгрунтоване.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормами статті 317 ЦК України до змісту права власності належать три складові, а саме право володіння, користування та розпорядження, ч.2 ст.355 ЦК - майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

На підставі ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відносинам власності як суспільним майновим відносинам притаманний вольовий характер, що виявляється в можливості власника своєю волею володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном. На зміст права власності, в тому числі і на право володіння, не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, наявність у відповідача частки у власності житлового приміщення (квартири) є підтвердженням наявності у нього права володіння цією квартирою як складової права власності.

Виходячи з викладеного, не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що застосування обмежень до неї, як до власника частини жилого приміщення при відсутності таких обмежень в законодавстві є порушенням принципу правової визначеності.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення виготовлений 14 лютого 2019 року

Головуючий