Дата документу 12.02.2019 Справа № 316/2094/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/2094/17
Провадження №22-ц/807/525/19
Головуючий в 1-й інстанції - Бульба О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Бєлки В.Ю.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року, ухвалене у м. Енергодар (повний текст рішення складено 05.10.2018 року) у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільно набутого майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_6, звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_5 про поділ спільно набутого майна подружжя. В позові зазначає, що в вересні 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 12.01.2012 р. свідоцтво серія НОМЕР_1. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. В лютому 2012 року дитині була встановлена інвалідність до 18 років (діагноз - трисомія 21 хромосоми, вроджена вада серця). З квітня 2012 року по січень 2017 року позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, займаючись лікуванням та реабілітацією молодшої дитини, домашнім господарством та вихованням дітей - сина від першого шлюбу та доньки відповідача, яка проводила з ними багато часу. Відповідач за цей період отримав другу вищу освіту та підвищення за посадою - з оператора хімічного цеху ВП «Запорізька АЕС» до заступника начальника цеху. Має у власності три земельних ділянки в с. Благовіщенка, де займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, має власну пасіку. Сторони у справі ощадливо витрачали кошти, збираючи на реабілітацію дитини та ремонт квартири, де мешкали, складаючи гроші на депозит у відділеннях банку. Відповідач має грошові активи як у гривневому еквіваленті - в розмірі 332081 грн. так і доларах США - 5000, який в перерахунку на офіційний курс гривні за показником НБУ станом на 20.11.2017 рік, становить 132 495 грн., а загальний розмір становить 464576 грн. У вересні 2017 року відповідач пішов з родини. Позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь половину вартості грошових коштів, які знаходяться у власності та на депозитних рахунках відповідача в установах, АТ «Сбербанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» в загальному розмірі 232288 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2322,88 грн. та 320 грн. за забезпечення позову.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 половину грошових коштів, набутих подружжям під час шлюбу в розмірі 232288 (двісті тридцять дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн.; сплачений судовий збір у розмірі 2322 (дві тисячі триста двадцять дві) грн. 88 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього 205788,00 грн., і прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог на вказану суму відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Так, 17000,00 грн. розміщені на рахунку АТ «Ощадбанк», є заробітною платою відповідача, яка була отримана в 2016 році і на час припинення шлюбних відносин, у вересні 2017 року, вказана сума була витрачена. Так само, кошти у розмірі 5000 доларів США, як зазначає апелянт, за 2017 рік вже ним не декларувалися, оскільки були витрачені на потреби сім'ї в 2017 році, до припинення шлюбних відносин. Кошти у розмірі 300000,00 грн. не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були отримані на зберігання від ОСОБА_9, що підтверджується розпискою, і 19.09.2017 року були їй повернуті. Крім того, кошти в такому розмірі виходячи з доходу родини, неможливо було накопичити. В зв'язку з наведеним, у суду не було підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 205788,00 грн. Проти стягнення 26500,00 грн. апелянт не заперечує.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач 02.09.2011 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 03.09.2011 року Відділом ДРАЦС Енергодарського МУЮ Запорізької області (а.с.6 т.1). Визнано та не оспорюються сторонами, що з вересня 2017 року сторони спільно не проживають. Згідно свідоцтва про народження, сторони мають спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7 т.1). Позивач перебувала з квітня 2012 року по січень 2017 року у відпустці по догляду за дитиною, яка є інвалідом з дитинства, що підтверджується медичним висновком (а.с.8 т.1). До виходу у відпустку по догляду за дитиною, позивач працювала на ВП «Запорізька АЕС» та мала дохід. Факт наявності у відповідача грошових коштів підтверджується інформацією зазначеною у декларації відповідача за 2016 рік (а.с.9-21 т.1), яка є загальнодоступною та розташована на державному сайті https://public.nazk.gou.ua/declaration/, виписками з рахунків установ банку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.87, 97-145 т.1), ПАТ «Сбербанк» (а.с.153-203 т.1). В наведеній декларації, достовірність даних якої визнано представником відповідача, відповідач зазначав про наявність у його власності заощаджень у готівковій формі в розмірі 5000 доларів США, а також в безготівковій - на рахунках, відкритих в АТ «Сбербанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль». Як встановлено, домовленості між подружжям позивача та відповідача, щодо поділу грошових активів відповідача досягнуто не було.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив наявність у відповідача грошових активів, які є спільно набутим майном подружжя, у загальному розмірі 464576,00 грн., відсутність домовленості між позивачем та відповідачем щодо розподілу коштів або шлюбного договору, а тому прийшов до висновку, що зазначений розмір грошових активів підлягає розподілу між подружжям у рівних частках, а саме: по 232288,00 грн. за кожним, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума частки грошових коштів у спільно набутому майні подружжя.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Нормами Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 23 і 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Позивач та відповідач з 02.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 03.09.2011 року Відділом ДРАЦС Енергодарського МУЮ Запорізької області (а.с.6 т.1). Шлюбні стосунки між подружжям, як заявлено позивачем у справі, припинено в період з 03.09.2017 року по 13.09.2017 року. Період припинення шлюбних відносин, заявлений позивачем, відповідачем не спростований.

Предметом позову - майном, що підлягає розподілу, позивачем у справі заявлено грошові активи як у гривневому еквіваленті - в розмірі 332081 грн. так і доларах США - 5000, який в перерахунку на офіційний курс гривні за показником НБУ станом на 20.11.2017 рік, становив 132 495 грн., а загальний розмір грошових коштів становить 464576 грн.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Факт наявності зазначених грошових коштів позивач довела шляхом інформації у декларації відповідача за 2016 рік (а.с.9-21 т.1), яка є загальнодоступною та розташована на державному сайті https://public.nazk.gou.ua/declaration/, виписками з рахунків установ банку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.87, 97-145 т.1), ПАТ «Сбербанк» (а.с.153-203 т.1).

При вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Конструкція норми статті 60 СК Українисвідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

В своїх письмових поясненнях (т. 1 а.с. 71) позивач послалась на те, що шлюбні відносини між ними були припинені в період її перебування з 2 по 13 вересня 2017 року на морі разом з хворою їхньою спільною донькою, яка є дитиною з інвалідністю підгрупа «А» в тому числі має вроджені вади серця з моменту народження і пожиттєво (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 40). Відповідач в цей період зібрав всі свої речі і виїхав з їх спільного місця проживання.

Позивач вказувала (т. 2 а.с. 38), що відповідач забравши всі спільно нажиті зазначені кошти матеріальної допомоги не надає, у дитини яка від перенесеного стресу, через постійне очікування тата, погіршився стан серцевої діяльності, якій у віці 5 місяців була зроблена операція на серці, зараз вона спостерігається у інституті ім. Амосова в м. Києві. Всі витрати на постійне лікування дитини лягли на позивачку, відповідач жодних додаткових коштів на це не надає, наслідком цього, на думку позивачки, стало встановлення їх спільній дитині 21.11.2018 року інвалідності підгрупи «А».

Відповідач дати припинення шлюбних відносин за матеріалами справи не спростовував.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач посилаючись на те, що 17000,00 грн. та 5000 доларів США дійсно були у сім'ї на початок 2017 року, однак на момент припинення шлюбних відносин були ними спільно витрачені, в цій частині не надав суду жодних доказів, не навів жодних розрахунків, оскільки витрата цих коштів передбачала грошові придбання на суми які перевищували розміри заробітної плати, яку відповідач отримував в 2017 році до припинення шлюбних відносин.

Що стосується грошових коштів в розмірі 300000,00 грн., то судом першої інстанції вірно встановлено, наявність у відповідача зазначених грошових коштів в період перебування сторін у справі у шлюбі, та наявність вказаної суми на момент припинення шлюбних стосунків, оскільки відповідно до виписки з банку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т.1 а.с.129-130) грошові кошти з депозитного рахунку у розмірі 258520,37 були зняті 19.09.2017 року тобто після 13.09.2017 року.

Доводи апеляційної скарги, з приводу того, що вказані грошові кошти, були отримані від ОСОБА_9, як позика за розпискою, спростовуються відомостями викладеними у декларації відповідача за 2016 рікта 2017 рік (т.1 а.с.19-21; 223-223 зв.) згідно яких, сума коштів розміщених на банківських рахунках у розмірі 262081,00 грн. зазначена в розділі декларації «Грошові активи», при цьому розділ «Фінансові зобов'язання» не заповнений. Тому суд апеляційної інстанції, критично ставить до розписки відповідача про отримання у борг коштів від своєї сестри (а.с.60 т.1), оскільки ОСОБА_9 є близьким родичем відповідача, а отже є зацікавленою особою. Крім того,відповідач у справі, усвідомлюючи передбачену законом відповідальність за внесення недостовірної інформації до декларації про доходи, за два роки поспіль не вказав суму боргу за розпискою до розділу «Фінансові зобов'язання» декларації.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі були предметом дослідження й оцінки судом попередньої інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду, не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при встановленні зазначених фактів не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів:

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 лютого 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка