Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 507/458/18-ц

провадження № 61-47376 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідачі: державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство», ОСОБА_5;

представник державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» - Тумасян ХачатурМартінович;

третя особа - ОСОБА_7;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Любашівського районного суду Одеської області у складі судді Гнатюка В. О. від 30 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Черевка П. М., Громіка Р. Д., від 18 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (далі - ДСК «Чорноморське морське пароплавство»), ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_8 є власниками готельного комплексу, розташованого по АДРЕСА_1. 04 липня 2017 року представник ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Тумасян Х.М., ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на підставі підроблених договорів оренди незаконно заволоділи вказаним готельним комплексом. Унаслідок таких протиправних дій йому було завдано майнової шкоди у розмірі 304 028 грн та моральної шкоди у розмірі 150 тис. грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд: зобов'язати ДСК «Чорноморське морське пароплавство» та ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у користуванні власністю, а саме готельним комплексом, що розташований по АДРЕСА_1, та витребувати із чужого незаконного володіння зазначене майно; виселити ДСК «Чорноморське морське пароплавство» та ОСОБА_5 з готельного комплексу, що розташований по АДРЕСА_1, без надання їм іншого жилого приміщення; стягнути у солідарному порядку з відповідачів завдану йому майнову шкоду у розмірі 304 028 грн та моральну шкоду у розмірі 150 тис. грн.

У ході розгляду зазначеної справи представник ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Тумасян Х. М. 30 травня 2018 року подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, ухваленого у справі № 507/965/16-ц за позовом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Любашівської селищної ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ДСК «Чорноморське морське пароплавство», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування майнової та моральної шкоди зупинено до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, ухваленого у справі № 507/965/16-ц за позовом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Любашівської селищної ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із об'єктивної неможливості вважати у цій справі позивача належним, так як рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, виконання якого зупинено до закінчення касаційного провадження ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року, договір купівлі-продажу від 15 березня 2016 року, за яким ОСОБА_3 набув право власності на спірний готельний комплекс, визнано нікчемним. Таким чином, юридичний статус позивача щодо спірного нерухомого майна можливо буде визначити тільки після розгляду іншої справи судом касаційної інстанції, що у свою чергу буде мати значення для правильного вирішення цієї справи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року - без змін.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд також зазначив, що оскільки позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказував на те, що він є власником спірного нерухомого майна, проте юридичний статус цього майна залежить від результату розгляду іншої справи, суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права та зупинив провадження у справі до завершення касаційного перегляду рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, ухваленого у справі № 507/965/16-ц за позовом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Любашівської селищної ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Любашівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ДСК «Чорноморське морське пароплавство», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування майнової та моральної шкоди призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про зупинення провадження у цій справі, оскільки не врахували його доводів про те, що на час розгляду справи він є власником спірного готельного комплексу, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 травня 2018 року. Зупиняючи провадження у справі, суди не проаналізували предмет позову, а саме порушення його права власності та не оцінили докази, які дозволяють встановити й оцінити ті обставини, які є предметом доказування та надають можливість розглядати справу не зупиняючи провадження у ній. Таким чином, суди порушили вимоги пункту 6 статті 251 ЦПК України, згідно з якими суд не може послатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, зупинивши провадження у справі, суди порушили його право на справедливий судовий розгляд та розумні строки розгляду справи, що гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року ДСК «Чорноморське морське пароплавство»подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначало, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Суди вірно визначилися із підставою зупинення провадження у справі, оскільки вирішення питання чи є ОСОБА_3 належним позивачем у цій справі можливо буде лише після перегляду судом касаційної інстанції касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, ухваленого у справі за позовом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Любашівської селищної ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що у квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому посилався на те, що він та ОСОБА_8 є власниками готельного комплексу, розташованого по АДРЕСА_1, проте відповідачі незаконно чинять йому перешкоди у користуванні цим нерухомим майном (справа № 507/458/18-ц).

У ході розгляду зазначеної справи представник ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Тумасян Х. М. 30 травня 2018 року подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, ухваленого у справі за позовом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Любашівської селищної ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними (справа № 507/965/16-ц) .

Зазначеним рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року скасовано рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року та ухвалено нове рішення, яким позов ДСК «Чорноморське морське пароплавство» задоволено частково. Визнано витяг із зборів уповноважених від 28 лютого 1998 року № 2 «Про виділення в натурі майна на особисті майнові паї працівникам господарства відповідно до поданих заяв» у частині, що стосується передачі майнового паю - готельного комплексу, який розташований по АДРЕСА_1, за № 33 ОСОБА_9, недійсним. Визнано нікчемним та скасовано рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради Одеської області від 03 липня 2002 року № 175 «Про оформлення права власності на готельний комплекс по АДРЕСА_1» та рішення Любашівської селищної ради Одеської області від 23 липня 2002 року «Про закріплення земельної ділянки за готельним комплексом по АДРЕСА_1». Визнано недійсним свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_9 на готельний комплекс, що розташований по АДРЕСА_1, видане 05 липня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради Одеської області від 03 липня 2002 року № 175 та скасовано його державну реєстрацію. Визнано нікчемним договір купівлі-продажу від 15 березня 2016 року готельного комплексу, що розташований по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 і ОСОБА_8 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням апеляційного суду, ОСОБА_3 оскаржив його до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який ухвалою від 05 вересня 2017 року відкрив касаційне провадження та зупинив виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Зупиняючи провадження у справі, суди не врахували таке.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, підстави для зупинення провадження у справі були відсутні, оскільки рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, на яке суди послалися як на підставу для зупинення провадження у справі і яке переглядається у суді касаційної інстанції, набрало законної сили з дня його прийняття. Тобто при зупиненні провадження у справі суди допустили порушення норм процесуального права.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суди порушили право позивача на справедливий судовий розгляд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Ураховуючи викладене, суди у порушення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, 384 ЦПК України формально розглянули клопотання представника ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Тумасяна Х. М. про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить вимогам процесуального закону, принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Клопотання ОСОБА_3 про ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог є передчасним, так як суди спір по суті не вирішили, судові рішення по суті спору не ухвалили, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В. Черняк