Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1065/16-ц
Провадження № 2/382/6/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.03.2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів Коваль Л.М., Шурхно А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди, в котрій після вточнення позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності від 15 жовтня 2015 року йому належить земельна ділянка розміром 2 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Rиївської області. Навесні 2016 р. він засіяв земельну ділянку соєю з метою подальшого продажу врожаю ПАТ "Катеринопільський елеватор". Проте, 1 червня 2016 р. відповідач ОСОБА_4 незаконно передискував частину земельної ділянки площею, 0,8981 га. В результаті чого посіви сої на земельній ділянці вказаного розміру були знищені. 6 червня 2016 р. відповідач без відома та згоди власника ділянки посіяв там кукурудзу, що підтверджується актом, складеним за участю в.о. сільського голови ОСОБА_5, спеціаліста землевпорядника ОСОБА_6, депутата сільської ради ОСОБА_7 Для проведення сільськосподарських рлбіт на вказаній земельній ділянці позивач використовував сільхозтехніку, ніс витрати на закупівлю дизельного палива, вносив добрива для захисту посівів та підвищення врожайності. Таким чином, ОСОБА_3 витратив 3674 грн. 54 коп. на дизельне паливо, 11 750 грн. на добрива, 63 грн. 44 коп. на земельний податок. Крім цього, з вини ОСОБА_4 йому завдані збитки у вигляді неотриманого доходу, які становлять 24 420 грн. (11 100 грн.-вартість 1т сої на базисі DAP на ТОВ "Катеринопільський елеватор" станом на 15.06.2015р, середня врожайність сої станом на 11.10.2016р. -24,5 ц. з 1 га, площа знищених посівів- 0,8981 га). Також відповідно до ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, що незаконно володіє майном, передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Оскільки площа незаконно посіяної кукурудзи становить 1 га, ціна закупівлі кукурудзи ДП "Сантрейд" станом на 7.12.2016 р. становить 4600 грн., середня урожайність кукурудзи станом на 05.12.2016 р. складає 75 ц/га, з ОСОБА_4 на користь позивача необхідно стягнути 30 981 грн., а загальна сума заподіяних збитків становить 70 888 грн. 98 коп. Також, відповідач своїми діями спричинив позивачеві моральну шкоду, яка полягає в тому, що вирощування сої для позивача було єдиним джерелом доходу. Останній витрачав свої зусилля та час на проведення сільськогосподарських робіт, придбання посівного матеріалу, добрив, палива. Порушенням права власника земельної ділянки ОСОБА_4 завдав ОСОБА_3 моральні страждання, позивач втратив врожай сої, яку він об"єктивно розраховував продати та на виручені кошти утримувати себе та членів своєї родини, був порушений звичайний спосіб його життя, він був змушений займатися пошуком інших засобів існування для своєї родини, налагоджувати стосунки з близькими та родичами, відвідувати органи досудового слідства, приймати участь у судових засіданнях для захисту своїх прав та законних інтересів. У зв"язку з чим розмір моральної шкоди він оцінює в 11 600 грн. та просив стягнути з відповідача на його користь вказані суми та судові витрати.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28.07.2016 року відкрито провадження у справі, (а.с.19).

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 23.03.2017 р. провадження у справі було зупинено на час розгляду справи № 382/2094/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про скасування рішення сесії сільської ради та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, (а.с.178-179).

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 7.12.2018 р. провадження у справі було поновлено, (а.с. 183).

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач позов не визнав, мотивуючи це тим, що ОСОБА_4 використовував вказану земельну ділянку розміром 0,09 га протягом тривалого часу, не знав про приватизацію земельної ділянки, а тому засіяв її кукурудзою. Позивачем не надано переконливих та достовірних доказів стосовно понесених ним витрат на придбання палива, використаного саме для обробітку зазначеної ним частини земельної ділянки, не надано доказів стосовно того, що він дійсно вніс у земельну ділянку будь-які добрива, стосовно кількості необхідних добрив для земельної ділянки вказаного розміру. Крім цього, розмір неотриманого доходу слід розраховувати без врахування понесених витрат на вирощування сої, кукурудзи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 звертався до сільського голови з проханням виділити йому земельну ділянку якої він користувався. Оскільки вказану земельну ділянку передали ОСОБА_3, то він подав заяву про виділення йому земельної ділянки в іншому місці. Раніше вона бачила земельну ділянку, якою користувався відповідач та розмір якої візуально становив приблизно 1 га, коли підвозила відповідача. Також вона була свідком, коли батько позивача у 2015 р. пропонував відповідачеві поміняти земельну ділянку на іншу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що у 1996 р. сільська рада виділила мешканцям села під городи по 30 соток землі. Три з них використовував близько 10 років ОСОБА_4, в тому числі земельну ділянку покійного батька та земельну ділянку сусіда.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що приймала участь у якості спеціаліста землевпорядника під час складання акту про знищення посівів сої. На земельній ділянці орієнтовною площею 0,1 га була передискована соя, де знаходилися залишки стебел рослин.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що після виділення земельної ділянки ОСОБА_3, він допомогав йому викорчовувати кущі, корчі. На земельній ділянці навесні 2016 р. він допомогав вносити гербіциди, а також сіяти сою. З боку ОСОБА_4 ніяких заперечень стосовно того, що вони обробляли земельну ділянку, не було.

З показів свідка ОСОБА_11 даних в судовому засіданні вбачається, що позивач засіяв надану йому земельну ділянку соєю, проте, пізніше її чоловік побачив, що частина земельної ділянки позивача переорана. Вони бачили, як трактор відповідача працював на вказаній земельній ділянці та останній посіяв кукурудзу.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що у червні 2016 року вона виконувала обов"язки голови сільради. За її участю складався акт обстеження земельної ділянки належної ОСОБА_3 було встановлено, що частина землі була передискована та знищений урожай сої. 6 червня 2016 р. відповідач там посіяв кукурудзу. Площу знищених посівів вони переміряли кроквами. У вересні 2015 р. відповідач власноруч написав заяву про передачу йому у приватну власність іншої земельної ділянки та до заяви додав картографічні матеріали. Останньому було відомо про те, що земельна ділянка була передана позивачу.

Аналогічні показання в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_13, ОСОБА_7

З показів свідка ОСОБА_14 даних в судовому засіданні вбачається, що позивач - його син та він навесні 2016 р. допомогав йому засіяти сою, обробляти земельну дліянку гербіцидами. Відповідач знав про те, що земельна дліняка перебуває у власності позивача, проте, умисно передискував частину земельної ділянки позивача та засіяв там сою.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання, що до 2015 р. спірною частиною земельної ділянки користувався ОСОБА_4, навесні вносив у грунт добрива та стимулятори.

В силу ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ті обставини. якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Яготинського районного суду від 27 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про скасування рішення сесії сільської ради та скасування свідоцтва про право власності встановлено, що рішенням 7 сесії 22 скликання Лозовоярівської сільської ради від 15.05.1996 року "Про надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в тимчасове користування строком на три роки" на підставі заяви ОСОБА_4 останньому було надано 0,30 га ріллі у тимчасове користування строком на 3 роки для ведення особистого підсобного господарства за рахунок земель запасу. За вказаним рішенням батьку позивача ОСОБА_16 та ОСОБА_17 земельна ділянка в користування не виділялась. Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 4 серпня 2015 року № 341-47-VI та від 25 вересня 2015 року № 355-48-VI, ОСОБА_3 передано у приватну власність 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_3, що знаходиться в с. Лозовий Яр в межах населеного пункту в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради за рахунок земель комунальної власності для сінокосіння і випасання худоби в межах населеного пункту в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради. Вказаними рішеннями будь-яких прав позивача не порушено.11 вересня 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до сесії Лозовоярівської сільської ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 1,91 га, яка за планом-схемою знаходиться в іншому місці, ніж земельна ділянка, виділена у приватну власність ОСОБА_3

Встановлені рішенням Яготинського районного суду від 27 червня 2018 року обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 15.10.2015 року (а.с. 10), кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 11), схемою розташування земельної ділянки в межах населеного пункту с. Лозовий Яр в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області (а.с. 15) , рішенням Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в приватну власність для ведення особистого селянського господарства" ОСОБА_4 № 358-48-УІ від 25 вересня 2015 року (а.с. 52), схемою розташування земельної ділянки, (а.с. 66), рішенням Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у приватну власність ОСОБА_18 для ведення особистого селянського господарства" № 341-47-УІ від 04 серпня 2015 року (а.с. 67), рішенням Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в приватну власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства" № 358-48-УІ від 25 вересня 2015 року, (а.с.68), схемами розташування земельних ділянок, (а.с.70-71), заявою ОСОБА_4 від 11 вересня 2015 року про передачу йому у власність земельної ділянки площею 1,91 га (а.с.73), копією рішення про надання земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства у тимчасове користування тстрокм на 3 роки від 15 травня 1996 р. (а.с. 88-89,115).

З довідки ПАТ "Миронівський Хлібопродукт" від 15 червня 2016 року (а.с. 8) вбачається, що станом на 15 червня 2016 року ціна закупівлі сої на базисі DAP на ТОВ "Катеринопільський елеватор" складає 11 100 грн. за тону.

З витягу з ЄРДР (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_3 звертався 6 червня 2016 р. до Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області з заявою про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення стосовно самовільної обробки 6 червня 2016 р. земельної ділянки належної на праві власності ОСОБА_3

З акту від 3 червня 2016 р., складеного за участю в.о. сільського голови ОСОБА_5, спеціаліста землевпорядника ОСОБА_6, депутата сільської ради ОСОБА_7 у присутності власника земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с. 13), вбачається, що комісія під час обстеження земельної ділянки, належної ОСОБА_3 встановила, що на частині земельної ділянки орієнтовною площею 1,00 га дійсно знищені посіви сої шляхом дискування. На дискованій площі виявлені залишки стебел сої.

З довідки Управління агропромислового розвитку (а.с. 41) вбачається, що середня урожайність сої станом на 11 жовтня 2016 р. становить 24,5 ц/га.

З плану кадастрової зйомки, виготовленої ФОП ОСОБА_19, схеми розташування земельної ділянки (а.с. 44-47) вбачається, що площа частини земельної ділянки, яка була засіяна відповідачем кукурудзою, становить 0, 8981 га.

З копій квитанцій, наданих відповідачем у підтвердження сплати податку за землю (а.с. 53-60) вбачається, що жодна квитанція не завірена печаткою, шість із них мають позначку про сплату за оренду землі, (квитанції: 2003 р., 2004р., 2000 р., 2003 р., 2001 р., 2002 р.) Причому три квитанції з призначенням платежу оренди землі, видані на ім"я ОСОБА_16. Будь-які відомості, за які земельні ділянки сплачувалась орендна плата, у квитанціях також відсутні.

В силу ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказ

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Порушення порядку набуття права власності на землю є порушенням публічного порядку та інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 152, 156,157 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

В силу ч.1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої..., у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна... Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ч.1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

В судовому засіданні установлено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про скасування рішення сесії сільської ради та скасування свідоцтва про право власності встановлено, що рішенням 7 сесії 22 скликання Лозовоярівської сільської ради від 15.05.1996 року "Про надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в тимчасове користування строком на три роки" на підставі заяви ОСОБА_4 останньому було надано 0,30 га ріллі у тимчасове користування строком на 3 роки для ведення особистого підсобного господарства за рахунок земель запасу. За вказаним рішенням батьку позивача ОСОБА_16 та ОСОБА_17 земельна ділянка в користування не виділялась. Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 4 серпня 2015 року № 341-47-VI та від 25 вересня 2015 року № 355-48-VI, ОСОБА_3 передано у приватну власність 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_3, що знаходиться в с. Лозовий Яр в межах населеного пункту в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради за рахунок земель комунальної власності для сінокосіння і випасання худоби в межах населеного пункту в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради. Вказаними рішеннями будь-яких прав позивача не порушено. 11 вересня 2015 ОСОБА_4 звернувся до сесії Лозовоярівської сільської ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 1,91 га, яка за планом-схемою знаходиться в іншому місці, ніж земельна ділянка, виділена у приватну власність ОСОБА_3 Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 25 вересня 2015 року № 358-48-УI ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства для передачі її в приватну власність загальною орієнтовною площею 1,91 га, в т.ч. -0,41 га, що розташована по вул. Шкільна, 12 в с. Лозовий Яр за рахунок земель, які знаходилися в його користуванні, 1,50 га- за рахунок земель призначених для сінокосіння та випасів, в межах населеного пункту в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради.

Отже, ОСОБА_4 достовірно було відомо про те, що спірна земельна ділянка була виділена ОСОБА_3

Разом з тим, навесні 2016 р. останній передискував частину земельної ділянки ОСОБА_3 розміром 0, 8981 га га, знищив посіви сої та засіяв там кукурудзу. Своїми діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_3 збитки у розмірі неотриманого доходу, що становить 24 420 грн. (11 100 грн.-вартість 1т сої на базисі DAP на ТОВ "Катеринопільський елеватор" станом на 15.06.2015р. х 24,5 ц-середня врожайність сої станом на 11.10.2016р. х 0,8981 га-площа знищених посівів).

Крім цього, діями відповідача були порушені права позивача, як власника земельної ділянки, останній знищив посіви сої, звів нанівець роботи, проведені позивачем по обробці землі та посівів. Останній не зміг отримати частину врожаю та не отримав очікуваного доходу, в зв"язку з чим останній зазнав моральних страждань.

З врахувань характеру та глибини яких суд оцінює моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а решту позовних вимог в цій частині знаходить безпідставними.

При цьому, суд приймає до уваги, що позивач не надав будь-яких доказів стосовно тих обставин, що він та його сім"я не має інших джерел існування, що він не працює, не вказав, які саме вимушені зміни стались у його житті.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі пропорційному до частини задоволених вимог.

Решта позовних вимог стосовно стягнення збитків до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, в підтвердження позовних вимог щодо понесених витрат на дизельне паливо, добрива, позивач надав суду витяг з історії транзакції та накладні (а.с. 155-161).

Разом з тим, будь-яких доказів, які б могли достовірно свідчити про необхідний розмір палива для проведення сільгоспробіт на земельній ділянці площею 0, 8981 га, а також про необхідну кількість добрива для обробки вказаної земельної ділянки суду не надано, як і не надано достовірних і переконливих доказів стосовно того, що позивачем було використано для обробки земельної ділянки розміром 0,8981 га саме таку кількість палива та внесено саме таку кількість добрива, яка зазначена у наданих витягах з історії транзакцій та накладних, в зв"язку з чим вимоги в частині стягнення вказаних витрат до задоволення не підлягають.

З показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також з акту, складеного за їх участю вбачається, що навесні 2016 р. земельна дліянка була засіяна соєю, покази вказаних свідків та дані акту узгоджуються між собою, є послідовними та такими, що не викликають у суду сумнівів. Розмір земельної ділянки, на якій був знищений урожай, крім акту, підтверджується даними кадастрової зйомки, проведеної ФОП ОСОБА_19, а тому, з врахуванням даних середньої врожайності сої та даних про її вартість, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість неотриманого доходу, що становить 24 420 грн.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходилися сходи сої, тобто позивач дійсно поніс певні витрати на придбання посівного матеріалу, палива, добрив.

Разом з тим, розмір цих витрат встановити неможливо із-за відсутності достатніх доказів.

Тому суд вважає, що в рахунок завданих збитків з відповідача слід стягнути вартість неотриманого доходу в розмірі 24 420 грн., в яку входить як вартість чистого доходу, так і сума коштів, які він міг виручити від продажу сої на покриття понесених ним витрат.

З врахуванням тих обставин, що суду не надано доказів стосовно розміру отриманого доходу ОСОБА_4 від врожаю кукурудзи, в тому числі доказів стосовно понесених ним витрат на придбання посівного матеріалу, палива та інше, позовні вимоги щодо стягнення отриманого відповідачем доходу також не підлягають до задоволення.

Сума внесеного податку за землю не може бути включена до понесених позивачем збитків, оскільки ОСОБА_4 знищив посіви сої лише на частині земельної ділянки, належної позивачу.

Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1191 грн. 20 коп., а розмір частини задоволених позовних вимог становить 34,45 % від загальної суми позовних вимог майнового характеру, що дорівнює 70 888 грн. 98 коп., то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 410 грн. 47 коп. судового збору та 587 грн. 18 коп. витрат за виготовлення кадастрової зйомки.

В силу ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З додатку 26 (а.с.241) вбачається, що в підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги відповідно до договору від 20 січня 2017 р., ОСОБА_3 сплатив 15 000 грн. Проте, сам договір (а.с.135) щодо розміру витрат будь-якої інформації не містить та представник позивача та позивач не подав суду опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв"язку з чим суд позбавлений можливості провести розподіл витрат та провести їх стягнення відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України.

Позивач просив також відшкодувати йому витрати, пов"язані з явкою представників позивача до Яготинського районного суду для участі в судових засіданнях за маршрутами Київ-Яготин-Київ, Бровари-Київ-Яготин-Бровари.

Однак, представник за довіреністю ОСОБА_20, яка просила відшкодувати вказані витрати, зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 99) та будь-яких доказів стосовно місця її проживання у м. Києві чи в м. Бровари, суду не надала. Для розрахунку використаного палива на проїзд представників позивача для участі в справі не додано будь-яких доказів стосовно того, який транспортний засіб ними використовувався.

Оскільки у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, то у стягненні таких витрат з відповідача слід відмовити.

Також позивачем не надано будь-яких доказів, що він поніс витрати, пов"язані із залученням свідків.

Крім цього, суд вважає, що для задоволення витрат пов"язаних із вчиненням інших процесуальних дій також немає підстав, оскільки позивачем не надано суду доказів стосовно того, що вони пов"язані із розглядом вказаної справи.

При цьому, суд також не може прийняти до уваги заперечення відповідача в тій частині, що він не знав про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_3 оскільки його доводи спростовуються поданою ним заявою про передачу йому у власність іншої земельної ділянки, датованою вереснем 2015 року, а тому на думку суду відповідач не міг не знати про вказані обставини.

Крім цього, з показів свідків, за участю котрих складався акт обстеження земельної ділянки, вбачається, що відповідач передискував сходи рослин сої, які останній не міг не побачити на спірній земельній ділянці.

Керуючись ст.ст. 10,12, 80, 81, 82, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 22,23, 387, 390 ЦК України, ст. ст. 152, 156,157 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, 24 420 (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять) гривень збитків, 5000 (п"ять тисяч) гривень моральної шкоди, 587 (п"ятсот вісімдесят сім) гривень 18 коп. витрат за виготовлення кадастрової зйомки та 410 (чотириста десять) гривень 47 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.