УХВАЛА

08 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 161/8012/18

провадження № 61-2425ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за прострочення сплати аліментів, а саме: пені у розмірі 19 166, 02 грн, 7 751, 25 грн інфляційних втрат та 3% річних у сумі 1 626, 66 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 782 грн пені від суми несплачених аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року та судових витрат. Викладено абзаци другий та третій резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1 997 (одну тисячу дев'ятсот дев'яносто сім) грн 50 коп. пені від суми несплачених аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в дохід держави 49 (сорок дев'ять) грн 37 коп. судового збору за подання позовної заяви». У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання судових витрат за подання апеляційної скарги.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Предметом позову у цій справі є стягнення 28 543, 93 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 * 1 921 грн = 192 100 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Ураховуючи те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель