КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Семенюк Т.А., Слюсар Т.А.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтин Петрович.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтина Петровича щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги № Ф-64852-17У, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби України у місті Києві про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 27 586,52 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтин Петрович.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про визнання незаконними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук К.П. про відкриття виконавчого провадження № 59490196 від 09 липня 2019 року, винесеного на підставі вимоги № Ф-64852-17У від 11 травня 2019 року, мотивуючи тим оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без об`єктивного та повного з`ясування обставин; без підтвердження їх належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами; без дослідження їх під час судового розгляду; без оцінки доказів та/або без адекватної оцінки доказів; на основі сфальшованих матеріалів судового провадження.

Також просить суд апеляційної інстанції винести ухвалу про відсутність Державних символів самостійної української держави України на печатці та офіційному бланку нікчемної постанови не конституційним органом приватного виконавця виконавчого органу міста Києва і направити його до Верховної Ради України до негайного виконання, порушеної статті 20 Основного закону прямої дії, Конституцій України і прийняття закону України про опис і порядок використання Державного Герба України.

Надіслати ухвалу стосовно порушення законодавства, а саме не виконання статті 20 Конституції України та використання неіснуючих Державних символів самостійної Української Держави України Державної казначейської служби України, що містить ознаки кримінального правопорушення повалення конституційного ладу держави Україна прокурору або органу досудового розслідування, яких зобов`язати надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду України у постанові від 22 лютого 2017 року про те, що справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі належать до розгляду у порядку цивільного судочинства. До того ж, звернув увагу на те, що державний виконавець Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Києва Савчук К.П. не міг у законний спосіб відкрити виконавче провадження № 59490196 від 09 липня 2019 року з підстав відсутності Державних символів України на печатці в офіційному бланку постанови, оскільки на даний час не існує чинного закону, який відповідно до статті 20 Конституції України, прийнятий не менше як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України, та яким встановлено опис державних символів України та порядок їх використання, у тому числі Державного Герба України.

Заінтересовані особи: Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук Костянтин Петрович, у визначений ухвалою суду строк, не скористались процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві Ясинський Є.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заявник ОСОБА_1 та державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук К.П. в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Подане клопотання заявником ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з причин наведених у письмовому клопотанні від 23 грудня 2019 року, а саме для встановлення факту наявності судової влади та повноваження судді Волошиної В.М. у Київському апеляційному суді, вирішено судом апеляційної інстанції, з постановленням протокольної ухвали від 23 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59490196 з примусового виконання вимоги № Ф-64852-17У, виданої 11 травня 2019 року Головним управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві боргу у сумі 27 586,52 грн. (а.с. 4).

Не погоджуючись з постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59490196 боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 оскаржив у судовому порядку дії державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Право сторони виконавчого провадження на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення, що підлягають примусовому виконанню, передбачено статтями 19, 74 Закону «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 1404-VI).

У статті 3 вказаного Закону передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

У порядку, передбаченому цивільним процесуальним законом (ЦПК України), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції - стаття 448 ЦПК України.

Аналіз вказаної норми вказує на те, що право на звернення у порядку цивільного судочинства зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали, пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Із поданої до суду скарги вбачається, що заявником ОСОБА_1 оскаржуються дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві № Ф-64852-17У від 11 травня 2019 року.

Отже, ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а рішення іншого державного органу.

За змістом статті 3 Закону N 1404-VIII примусовому виконанню підлягають, у тому числі, рішення інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Імперативною нормою закону (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII) установлено оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

Таким чином, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, що врегульовано як частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII, так і частиною першою статті 287 КАС України.

Суд першої інстанції, перевіряючи дотримання заявником передумов звернення до суду з даною скаргою у порядку цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про те, що подана скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративного суду, а відтак правомірно відмовив у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги заявника щодо підвідомчості цивільному суду спору стосовно оскаржених ним дій державного виконавця, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки при пред`явленні скарги на дії державного виконавця заявником не враховано, що крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція міститься у наступних постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 вересня 2018 року у справі N 324/1018/17 (провадження N 14-245цс18), від 05 грудня 2018 року у справі N 422/2249/17 (провадження N 14-494цс18).

Посилання скаржника у доводах апеляційної скарги на те, що державний виконавець Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Києва Савчук К.П. не міг у законний спосіб відкрити виконавче провадження № 59490196 від 09 липня 2019 року з підстав відсутності закону, яким встановлено опис державних символів України та порядок їх використання, у тому числі Державного Герба України є неприйнятними, оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальний порядок виконання судових рішень та інших виконавчих документів у примусовому порядку врегульований Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ. Так, відповідно до ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з статтею 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Вимоги апеляційної скарги в частині постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про відсутність Державних символів самостійної української держави України, з направленням ухвали до Верховної Ради України до негайного виконання щодо прийняття закону України про опис і порядок використання Державного Герба України, виходить за межі повноважень апеляційного суду, визначених статтею 374 ЦПК України, та належить до повноважень окремого суб`єкта конституційно-правових відносин. Так, за статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів. Відповідно до частини другої статті 1 Регламенту ВРУ, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI, саме цей Регламент визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради.

Не узгоджуються з приписами статті 262 ЦПК України і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали стосовно порушення законодавства, а саме не виконання статті 20 Конституції України та використання не існуючих Державних символів самостійної української держави України, оскільки правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, тоді як у даній справі судом першої інстанції, з переглядом процесуального судового рішення в апеляційній інстанції, не вирішувався спір по суті, а вирішувалось лише питання про дотримання заявником передумов звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку цивільного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: