Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 591/5701/17

провадження № 61-42821св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області СавенкоЮрій Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2018 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Савенка Ю. О. та просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15 серпня 2017 року, накладеного у виконавчому провадженні № 54113882, а також скасувати арешт майна боржника й оголошення заборони його відчуження.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є боржником у виконавчому провадженні № 54113882 про стягнення з нього на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради безпідставно отриманої грошової допомоги за період з 05 січня 2015 року по 09 вересня 2015 року в сумі 1378 грн на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року.

28 серпня 2017 року він отримав постанову державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області) від 15 серпня 2017 року про накладення арешту на все майно, що йому належить. Проте, вказана постанова державного виконавця є незаконною, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року було зупинено виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року у даній справі.

30 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до начальника Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області із заявою про скасування постанови про арешт майна боржника, зняття арешту та заборони відчуження належного йому рухомого майна, однак у відповідь отримав листа від 11 вересня 2017 року про те, що вказане виконавче провадження 21 серпня 2017 року було передано до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, тому державні виконавці Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області позбавлені можливості вчиняти будь-які дії у даному виконавчому провадженні.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дії державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Савенко Ю. О. такими, що суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовано арешт майна ОСОБА_4, накладений згідно постанови державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Савенко Ю. О. від 15 серпня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 54113882.

Суд першої інстанції виходив з того, що постанову про арешт майна ОСОБА_4 прийнято державним виконавцем після зупинення виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тому дії державного виконавця щодо винесення вказаної постанови є протиправними, а вимоги скарги - такими, що підлягають задоволенню.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2018 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2018 року скасовано. Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Савенка Ю. О.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції вказував, що постановлення ухвали про зупинення виконання рішення суду не свідчить про автоматичне зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, а є підставою для винесення державним виконавцем відповідної постанови. Матеріали справи не містять доказів того, що на момент винесення постанови про накладення арешту на майно боржника, державному виконавцю було відомо про постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 13 липня 2017 року про зупинення виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року.

На момент звернення боржника до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області виконавче провадження № 54113882 передано до Головного територіального управління юстиції у Харківській області,що унеможливлює вчинення державними виконавцями Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області будь-яких дій у вказаному виконавчому провадженні.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2018 року скасувати, ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що накладений арешт перешкоджає реалізації заявником його прав власника. Арешт безпідставно накладений на все майно, яке належить боржнику, що не співмірно сумі стягнення у розмірі 3596, 84 грн.

Скасування постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 54113882 відповідає принципам справедливості і розумності, при цьому права стягувача ніяким чином не порушуються. Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 13 липня 2017 року про зупинення виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року є безумовною підставою для скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника у виконавчому провадженні.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради суму безпідставно отриманої грошової допомоги за період з 05 січня 2015 року по 09 вересня 2015 року у розмірі 3 596, 84 грн та судовий збір у сумі 1 378, 00 грн.

На виконання вказаного рішення суду 24 травня 2017 року видано виконавчий лист.

12 червня 2017 року державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54113882 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24 травня 2017 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 3596 грн 84 коп.

Постановою старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області від 15 серпня 2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, у сумі 5 573, 32 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк касаційного оскарження рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на зазначені судові рішення. В мотивувальній частині ухвали зазначено про необхідність зупинення виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

30 серпня 2017 року боржник ОСОБА_4 звернувся до начальника Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області із заявою про скасування постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні та про зняття арешту й заборони відчуження належного йому рухомого майна, додавши до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року.

У відповідь на заяву Зарічний ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області листом від 11 вересня 2017 року повідомив боржника про те, що постановою державного виконавця від 21 серпня 2017 року виконавче провадження № 54113882 передано до Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При винесенні постанови про арешт майна боржника державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 5 573, 32 грн, що відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту резолютивної частини ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року вбачається, що судом не вирішено питання про зупинення виконання оскаржених ОСОБА_4 судових рішень до закінчення касаційного розгляду справи.

На момент звернення боржника до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області виконавче провадження № 54113882 було передано до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що відповідно до положень п. 7 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року за № 2432/5, унеможливлює реєстрацію виконавчих дій за цим виконавчим провадженням виконавцем, який його передав.

Встановивши, що при винесенні постанови про арешт майна боржника від 15 серпня 2017 року державний виконавець діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат