КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Бондаренко О.В.
№22-ц/824/1685/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №357/6203/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Чобіток А.О.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми сплаченого авансу, -

В С Т А Н О В И В

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми сплаченого авансу.

Позов мотивував тим, що 09.07.2017 року між ним та ОСОБА_5 була досягнута домовленість щодо купівлі - продажу офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (площею 65 кв.м.) за попередньою вартістю приміщення 30 000 доларів США.

На підтвердження дійсних намірів придбати вказане майно, на вимогу відповідача він надав грошові кошти в розмірі 1 000,00 доларів США, про що була складена розписка про отримання ОСОБА_5 вказаних коштів.

Згодом, під час підготовки об'єкту нерухомості до продажу, відповідач повідомив, що на майно накладено арешт органом державної виконавчої служби, який він не в змозі та не хоче знімати, аби забезпечити можливість продажу об'єкта. З цієї причини оформлення договору купівлі - продажу не відбулося.

Оскільки договір купівлі - продажу нежитлового приміщення, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону укладено не було, а вони з відповідачем лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передані йому кошти в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 26000,00 грн., є авансом, який підлягає поверненню.

02.04.2018 року він направив письмову претензію на адресу відповідача з вимогою повернути кошти протягом 5 днів, проте відповідач її не отримав через відсутність бажання у мирний спосіб врегулювати спір.

Ураховуючи наведене просив суд стягнути з відповідача на свою користь 26000,00 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 26 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 704,80 грн., всього 26704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення не взяв до уваги його покази та твердження стосовно того, що він мав намір укласти договір купівлі-продажу з ОСОБА_4

Також судом не було взято до уваги той факт, що він не отримав письмову претензію до ОСОБА_4 про виконання зобов'язання, на яку він посилався та отримував письмову пропозицію про укладення попереднього договору.

ОСОБА_4 не надав жодних доказів про порушення ним зобов'язань та про відмову вчинити правочин.

Усно відмовившись від оформлення договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання, тому підстави для повернення завдатку відсутні.

Вказує, що справу було розглянуто з істотним порушенням його процесуальних прав.

Суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та порушив його право на захист.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 04.01.2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Засобами поштового зв'язку ОСОБА_5 на адресу суду було надіслано клопотання про перенесення дати розгляду справи у зв'язку зі службовим відрядженням з 11.02.2019 року по 05.03.2019 року. Разом з тим, дане клопотання було зареєстроване в АСЕД Апеляція 13.02.2019 року о 14-31 год., у той час, як розгляд даної справи було призначено на 13.02.2019 року о 10-00 год., тобто після закінчення судового засідання, яке згідно протоколу судового засідання завершилося о 10 год. 22 хв. Крім того, до даного клопотання не додано жодного доказу на підтвердження доводів апелянта про відрядження з 11.02.2019 року по 05.03.2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

З копії договору купівлі-продажу від 17.04.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за № 3578, вбачається, що право власності на майно: офісне приміщення, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_5. (а.с. 10)

ОСОБА_5, який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. було заведено спадкову справу № 6/2014. Спадкоємці першої черги за законом - дружина померлого ОСОБА_9 та дочка спадкодавця ОСОБА_10 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, який 27.03.2014 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11, 12, 33-37).

Судом встановлено, що 09.07.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленість, згідно якої ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 кошти у сумі 1000 дол. США (еквівалент26000,00 гривень), як завдаток для продажу в майбутньому офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено розпискою (а.с. 8).

02.04.2018 року ОСОБА_4 направив письмову претензію на адресу ОСОБА_3 з вимогою щодо виконання зобов'язань та в разі їх невиконання протягом 7 днів повернути кошти в розмірі 1000, 00 доларів США, що еквівалентно 26000, 00 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13).

Дана претензія повернулася без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання». (а.с.14)

Звертаючись в суд з даним позовом позивач посилався на те, що договір купівлі-продажу офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, між ним та відповідачем у встановленому законом порядку укладений не був, а передані ним відповідачу грошові кошти є авансом, а не завдатком, тому підлягають поверненню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов'язання.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки попередній договір, його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу будинку, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укладалася, а існує лише розписка про отримання коштів, у зв'язку із чим вказана сума є авансом і підлягає поверненню.

Встановлено, що позивач передав відповідачу 26 000,00 грн., що еквівалентно станом на 09.07.2018 року 1000 доларів США, до підписання договору купівлі-продажу офісного приміщення, що вказує на те, що ці грошові кошти є авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу не був укладений сторонами, тому у відповідності до ст. 570 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позивачу суму авансу.

Судом надано оцінку доводам відповідача про те, що зазначене в розписці майно знаходилося під арештом, тому раніше оформити договір купівлі-продажу він не міг, а позивач про цю обставину знав.

При цьому судом обґрунтовано зауважено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2017 року, яке набрало законної сили 22.12.2017 року (а.с. 33-37),знято арешт з майна, яке належало померлому ОСОБА_5, проте відповідач, після отримання на своє ім'я права власності на вказане майно, дій направлених на вчинення договору купівлі-продажу офісного приміщення шляхом укладення договору не здійснив. Доказів того, що він зі свого боку вчинив всі необхідні дії на його укладення, проте ОСОБА_4 відмовився від його укладення надано не було.

Таким чином, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача суму, передану за розпискою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яка названа у розписці завдатком фактично є авансом. При цьому суд правильно виходив із того, що передана сума не є завдатком, оскільки не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі - продажу.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення усієї суми авансу на користь позивача є обґрунтованими.

Всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 були предметом дослідження в суді першої інстанції та суд дав їм належну правову оцінку.

Підстав для переоцінки доказів не встановлено.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді А.О. Чобіток

В.А. Шебуєва