Справа №200/2440/19
Провадження №2-з/200/25/19
У Х В А Л А

15 лютого 2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2019 року представник позивача звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову до предявлення позовної заяви до суду, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 та Фізичній особі- підприємцю ОСОБА_4 використання квартир за адресою: м. Дніпро, вул. Олександра Конисського, 5а, кв. 1,4,5 для ведення господарської діяльності для влаштування Сімейного клубу «МАМАRADA»; заборони Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 та Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 надавати доступ до квартир за адресою: м. Дніпро, вул. Олександра Конисського, 5а, кв. 1,4, 5 третім особам, в тому числі для отримання прибутку або послуг, окрім Заявника, його уповноважених осіб та співвласників.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 належить на підставі права власності, права спільної сумісної та права спільної часткової власності квартири, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 4, 5. Заявник не проживає в м. Дніпро та йому стало відомо про зайняття квартир без жодної правової підстави дитячим садком з назвою Сімейний клуб «МАМАRADA», засновником та керівником якого є Фізична особа-підприємець ОСОБА_3. Відповідно до БД «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» майнові права на знак для товарів і послуг «МАМАRADA» належать ОСОБА_4, який також є зареєстрованою Фізичною особою-підприємцем. Заявник не отримує ніякого орендного або іншого прибутку від зайняття господарською діяльністю Відповідачів на площах Квартир Заявника. Заявник не надавав згоди Відповідачу-1 та Відповідачу-2 на зміну стану приміщень Квартир й відповідної до них прибудинкової території двору та на зайняття господарською діяльністю в Квартирах Заявника.

Заявник вважає, що забезпечення позову є необхідним, оскільки є реальна загроза ускладнення чи навіть неможливості виконання рішення суду, оскільки Заявник та його представники на даний час не мають доступу до Квартир, оскільки будівля по вул. О. Кониського, 5а, де розташовані Квартири Заявника, перебуває під охороною Приватного підприємства «Агенство-Абріс».Використання житлових приміщень не за цільовим призначенням може призвести до значного погіршення технічного стану та внутрішнього облаштування Квартир чи навіть руйнування. Можлива та ймовірна невчасна або неповна сплата житлово-експлуатаційних послуг за адресою Квартир може привести до істотної заборгованості, погасити яку буде змушений Заявник.Квартири Заявника відносяться до житлового фонду, а тому знаходження надмірної кількості осіб, які отримують послуги від Відповідачів в квартирах призводить до погіршення стану Квартир.Крім того, електрична проводка не розрахована на великі навантаження, які необхідні для організації дитячого садку.

У звязку із зазначеним, вважає що загроза охоронюваним законом правам та інтересам Заявника, а також співробітників Сімейного клубу, дітей та їх батьків, які відвідують цей дитячий садок, набагато більша в разі незабезпечення позову, ніж можлива шкода від такого забезпечення.

Суд, вивчивши матеріали справи, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» п.4 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Пунктом 6 постанови цього Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

В заяві про забезпечення позову заявником не надано доказів того, що відповідачі здійснюють діяльність за адресою розташування квартир, які належать йому, крім того заявником не наведено доказів, чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

В заяві відсутнє обґрунтування застосування конкретного виду забезпечення позову, відсутні дані, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, не обґрунтовано співмірність забезпечувальних заходів, яка полягає у відповідності (адекватності) майнового інтересу заявника заходам про застосування яких він клопоче перед судом, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущені позивача. У заяві про забезпечення позову позивач не навів достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову у такий спосіб та не навів доказів того, що відповідачі будуть ухилятися від виконання рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання.

Таким чином, суд враховує, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони фізичним особам підприємцям здійснювати господарську діяльність, отримувати прибуток чи послуги може призвести до правових ускладнень значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Враховуючи зазначені обставини та у відповідності із зазначеними нормами процесуального права суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153,154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску