Справа № 308/1903/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючої Готри Т.Ю.

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника адвоката ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року, ухваленого суддею Монич О.В., в справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мотивована тим, що 03 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 19-502/9, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 000, 00 грн, а останній зобов'язався повернути кредитні кошти у строк до 03 березня 2009 року та сплатити банку відсотки за користування кредитом, а також щомісячну комісійну винагороду згідно умов кредитного договору. 08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008, відповідно до умов якого банк відкрив на картковому рахунку ОСОБА_3 кредитний ліміт у сумі 8 000, 00 грн, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти в строк до 08 червня 2010 року та сплатити банку відсотки за користування кредитом згідно умов кредитного договору. ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року та договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року не виконав.

25 серпня 2009 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано судовий наказ № 2н-1084/09 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 783, 57 грн заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року та 73, 92 грн судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2010 року у цивільній справі № 2п-1386/10 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року у розмірі 17 539, 48 грн та 357, 65 грн судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року у розмірі 15 148, 35 грн та 172, 00 грн судових витрат.

29 січня 2013 року позичальник ОСОБА_3 помер.

27 червня 2014 року банк звернувся до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) № 473 про обов'язок спадкодавця ОСОБА_3 сплатити на користь кредитора 48 085, 71 грн заборгованості за кредитними договорами.

Листом від 15 жовтня 2014 року повідомлено банк про те, що спадкоємцем померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1

8 січня 2015 року банк надіслав вимогу ОСОБА_1, у якій просив її сплатити грошові кошти в сумі 48 085,71 грн на розрахунковий рахунок, який вказаний у вимозі (претензії) шляхом одноразового платежу.

Посилаючись на те, що до цього часу вказані кошти від ОСОБА_1 не надійшли, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило суд стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у сумі 48 085, 71 грн, з яких 11 857, 49 грн заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року та 36 228, 22 грн заборгованості за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 48 085, 71 грн, з яких 11 857, 49 грн заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року та 36 228, 22 грн заборгованість за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Закарпатського апеляційного суду.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року. У скарзі апелянт просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - відмовити. Вказує на те, що банком пропущено шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України, предявлення своєї вимоги до спадкоємця, який обчислюється від дня, коли банк дізнався або повинен був дізнатися про відкриття спадщини. А тому банк позбавлений права вимоги до спадкоємця ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка апеляційну скаргу підтримала, представника банку ОСОБА_4, який апеляційну скаргу не визнав, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до укладених кредитних договорів ОСОБА_3 мав зобов'язання із повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, які перед банком не виконав, і такі на момент відкриття спадщини не припинилися, у зв'язку з цим заборгованість за кредитними договорами підлягає до стягнення із спадкоємця ОСОБА_3 ОСОБА_1

Проте, апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального права за таких обставин.

Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 19-502/9, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 000, 00 грн, а останній зобов'язався повернути кредитні кошти у строк до 03 березня 2009 року та сплатити банку відсотки за користування кредитом та щомісячну комісійну винагороду згідно умов кредитного договору (а.с. 7-8).

08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008, відповідно до умов якого банк відкрив на картковому рахунку ОСОБА_3 кредитний ліміт у сумі 8 000, 00 грн, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти в строк до 08 червня 2010 року та сплатити банку відсотки за користування кредитом згідно умов кредитного договору (а.с. 9-11).

ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року та договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 29 січня 2014 року утворилася заборгованість: за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року у розмірі 36 228, 22 грн, а за кредитним договором № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року у розмірі 11 857, 49 грн (а.с.23-26).

25 серпня 2009 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано судовий наказ № 2н-1084/09 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 783, 57 грн заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 19-21/2008 від 08 серпня 2008 року та 73, 92 грн судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2010 року у цивільній справі № 2п-1386/10 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року у розмірі 17 539, 48 грн та 357, 65 грн судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 19-502/9 від 03 березня 2008 року у розмірі 15 148, 35 грн та 172, 00 грн судових витрат.

29 січня 2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 167471 (а.с.6).

27 червня 2014 року банком була надіслана Ужгородській державній нотаріальній конторі вимога (претензія) про обов'язок спадкодавця (а.с. 19).

15 жовтня 2014 року Ужгородською державною нотаріальною конторою була надіслана відповідь банку про те, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 (а.с. 22).

08 січня 2015 року банком була надіслана вимога (претензія) ОСОБА_1 про обов'язок погашення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 48 085, 71 грн (а.с. 20).

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Недотримання визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

За правилами частин другої, третьої статті 1281 ЦК України кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Вказану правову позицію викладено у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-153цс18).

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 помер 29 січня 2014 року.

15 жовтня 2014 року Ужгородською державною нотаріальною конторою було надіслано банку повідомлення про те, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1

Вимога (претензія) про обов'язок сплати заборгованості ОСОБА_1 банком була направлена 08 січня 2015 року.

Разом з тим, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 06 березня 2017 року представник банку ОСОБА_4 у своїх поясненнях ствердив, що він особисто у травні 2014 року приходив на адресу місця проживання ОСОБА_3, спілкувався з його дружиною ОСОБА_1, і отримав від неї копію свідоцтва про смерть. На запитання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 чи зрозумів він під час спілкування, що дружина померлого позичальника ОСОБА_1 є його спадкоємицею, представник банку ОСОБА_4 надав ствердну відповідь.

Отже, банку про смерть позичальника ОСОБА_3 було відомо ще у травні 2014 року з отриманої представником банку ОСОБА_4 від його спадкоємця ОСОБА_1 копії свідоцтва про смерть, а тому саме з цього часу слід обчислювати строк предявлення банком вимоги до спадкоємця ОСОБА_1, який сплив у листопаді 2014 року.

Оскільки банк з вимогою (претензією) до спадкоємця ОСОБА_1 звернувся лише 8 січня 2015 року, тобто після спливу шести місяців з дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, тому банк втратив право вимоги до спадкоємця ОСОБА_1

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову банку, оскільки недотримання позивачем визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 позбавляє його права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення, яким у задоволенні позову банку слід відмовити і стягнути з нього на користь ОСОБА_1 відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 528,96 грн та касаційної скарги в розмірі 577,03 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 528,96 грн. та касаційної скарги в сумі 577,03 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуюча :

Судді :