Справа № 438/787/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/2527/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області в складі судді Пещука Р.Й. від 29 липня 2016 року у справі за поданням головного державного виконавця Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г.В. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 29 липня 2016 року подання головного державного виконавця Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г.В., погоджене з начальником відділу - Клонцак І.Д., про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань - задоволено.Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21.12.2015 р. у справі № 438/1354/15-ц, зокрема, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 процентів за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 20 585 грн. 82 коп., судового збору в розмірі 903 грн. 78 коп., безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 71 000 грн., та в частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 безпідставно набутий автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5, рік випуску 2007, колір-білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, тип ТЗ - вантажопасажирський, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, або відшкодувати його вартість, та повернути ОСОБА_6 технічний паспорт на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5, рік випуску 2007, колір-білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, тип ТЗ - вантажопасажирський, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, ухваленою при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не врахував, що державним виконавцем не надано суду жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник має реальну необхідність чи бажання ухилятися від виконання кредитного зобов'язання. Зазначає, що необхідність обмежувати право виїзду за кордон взагалі відсутня, оскільки, як зазначено в ухвалі арешт на майно та кошти боржника накладений, заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна оголошена і тому внаслідок виїзду за кордон боржника майно не може зникнути і може бути безперешкодно реалізоване в порядку передбаченому законодавством. Також, вказує на те, що обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить боржника можливості поїхати в іншу країну, отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та таким чином виконати грошове зобов'язання. Крім цього, судом допущено і ряд порушень процесуальних норм.

В судове засідання окрім представника апелянта решта учасників справи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси апелянта у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів подання, апеляційної скарги, а також усних та письмових пояснень представника апелянта в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч.6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.8 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України»та задовольняючи подання державного виконавця, - виходив з того, що Бориславським міським судом Львівської області 27.01.2016 р. видано п'ять виконавчих листів щодо виконання рішення Бориславського міського суду від 21.12.2015 р. у справі №438/1354/15-ц, зокрема: про солідарне стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 процентів за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 20 585 грн. 82 коп., про стягнення судового збору в розмірі по 903 грн. 78 коп., солідарне стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 71 000 грн., про зобов'язання ОСОБА_7, ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 безпідставно набутий автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5, р.в. 2007, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, або відшкодувати його вартість, та про зобов'язання ОСОБА_7, ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 технічний паспорт на вищевказаний автомобіль. На підставі вказаних виконавчих листів державним виконавцем відділу ДВС Бориславського МУЮ Львівської області Добош Г.В. 21.03.2016 р. винесено п'ять постанов про відкриття виконавчих проваджень: ВП №50563266, ВП №50563309, ВП №50563347, ВП № 50563322, ВП №50563295, якими боржнику ОСОБА_2 запропоновано добровільно виконати рішення суду до 28.03.2016 р. та попереджено про відповідальність за ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані постанови було скеровано боржникові рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресами, відображеними у виконавчих листах суду, як місце його проживання. У зв'язку з невиконанням у встановлений строк рішення суду, 29.03.2016 року по кожному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а по виконавчих провадженнях щодо виконання рішення немайнового характеру винесено постанови про накладення на боржника штрафу, і встановлено боржникові новий строк виконання, та попереджено його про наслідки повторного невиконання вищевказаного рішення суду. Зазначені постанови скеровано рекомендованою кореспонденцією боржникові ОСОБА_2 за адресами, відображеними у виконавчих листах суду, як місце його проживання. Однак, боржник не виконав вищенаведене рішення суду, крім цього, жодного разу не з'явився у відділ ДВС за викликом державного виконавця, про причини неявки, про зміну місця свого проживання чи своє місцезнаходження державного виконавця не повідомляв. Вищевказані листи надсилалися державним виконавцем боржнику ОСОБА_2 за адресами, які вказані у виконавчих листах суду, як місце проживання боржника. Однак, листи поверталися з відміткою про не проживання боржника за такою адресою. Відтак, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: м. Борислав, вул. Грушевського, 11/45, в результаті чого встановлено, що боржник ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає, що стверджується відповідним актом від 29.04.2016 р., складеним державним виконавцем Добош Г.В. Державним виконавцем було вжито заходи щодо примусового виконання рішення Бориславського міського суду від 21.12.2015 р. у справі №438/1354/15-ц. Зокрема, вжито заходи по розшуку рухомого, нерухомого майна ОСОБА_2, наявних у нього рахунків в установах банків та доходів, на що можна було б звернути стягнення належної суми боргу на користь стягувача ОСОБА_6, в результаті яких у боржника не виявлено на праві власності майна, грошових коштів в установах банків та доходів. Крім цього, державним виконавцем винесено постанову про розшук автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, яку боржник ОСОБА_2 був зобов'язаний повернути ОСОБА_6 згідно рішення суду. Вказану постанову про розшук майна боржника скеровано на виконання відділу управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Херсонській області, оскільки автомобіль зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсон, що стверджується копією постанови про розшук майна боржника від від 18.07.2016 р., копією листа відділу державної виконавчої служби від 20.07.2016 р. Таким чином, оскільки боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, зокрема, не з'являється за викликом державного виконавця, не повідомляв про зміну свого місця проживання чи своє місцезнаходження, та оскільки державним виконавцем у межах виконавчого провадження вжито всіх можливих заходів з примусового виконання вищевказаного рішення суду, - подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.07.2016 року головний державний виконавець Бориславського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г.В. звернулася до суду з поданням, погодженим з начальником відділу Клонцак І.Д., у якому просила ухвалити рішення, яким тимчасово обмежити боржника - ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням Бориславського міського суду, справа № 438/1354/15-ц, виданого 21.12.2015 р., в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 процентів за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 20 585,82 грн., судового збору в розмірі 903,78 грн., безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 71 000 грн., та в частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 безпідставно набутий автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5, р.в.2007, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, або відшкодувати його вартість, та повернути ОСОБА_6 технічний паспорт на вказаний автомобіль.

В обґрунтування подання посилалася на те, що постанови про відкриття виконавчих проваджень по виконанню вищевказаного рішення суду, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, про накладення на боржника штрафу, встановлення нового строку виконання, та попередження про наслідки повторного невиконання рішення суду скеровувалися рекомендованою кореспонденцією боржникові за адресами, відображеними у виконавчих документах суду, як місце його проживання. Однак, боржник не виконав рішення суду, жодного разу не з'явився у відділ ДВС за викликом державного виконавця, про причини неявки, про зміну місця свого проживання чи місцезнаходження не повідомляв. Державним виконавцем самостійно було вжито заходи щодо розшуку рухомого, нерухомого майна ОСОБА_2, наявних у нього рахунків в установах банків та доходів, на що було б слід звернути стягнення належної суми боргу на користь стягувача ОСОБА_6, в результаті яких у боржника не виявлено на праві власності майна, грошових коштів в установах банків та доходів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Також, за ст. 441 ЦПК України, що чинна даний час, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Так, згідно ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну,

встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Враховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Крім цього, згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час звернення із поданням) Боржник зобов'язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Як вбачається із змісту подання та оскаржуваної ухвали, державним виконавцем не наведено жодних обґрунтованих доводів, що вказували б на неправомірні дії чи бездіяльність боржника, які могли б свідчити про його ухилення від виконання рішення суду, таких обставин відповідно не встановлено і судом.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, - не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернулася державний виконавець.

Як вбачається із матеріалів доданих головним державним виконавцем до подання, 21.03.2016 р. винесено п'ять постанов про відкриття виконавчих проваджень: ВП №50563266, ВП №50563309, ВП №50563347, ВП № 50563322, ВП №50563295, на підставі виконавчих листів від 27.01.2016 р. щодо виконання рішення Бориславського міського суду від 21.12.2015 р. у справі №438/1354/15-ц, зокрема: про солідарне стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 процентів за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 20 585 грн. 82 коп., про стягнення судового збору в розмірі по 903 грн. 78 коп., солідарне стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 71 000 грн., про зобов'язання ОСОБА_7, ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 безпідставно набутий автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5, р.в. 2007, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, або відшкодування його вартості, та про зобов'язання ОСОБА_7, ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 технічний паспорт на вищевказаний автомобіль.

Також, 29.03.2016 року по кожному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а по виконавчих провадженнях щодо виконання рішення немайнового характеру винесено постанови про накладення на боржника штрафу, і встановлено боржникові новий строк виконання, та попереджено його про наслідки повторного невиконання вищевказаного рішення суду.

Крім цього, 18.07.2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника в межах виконавчого провадження ВП №50563322.

Однак, жодних даних про те, що боржник належним чином викликався державним виконавцем із покладенням на нього (боржника) обов'язків, про які йшлося вище виконавцем не представлено.

Так, у матеріалах справи відсутні дані про належне вручення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження. Акт державного виконавця від 29.04.2016 року про те, що боржник у квартирі №45 в будинку №11 на вул. Грушевського в м.Бориславі не проживає (що є однією із адрес, що вказані у виконавчих документах як адреси проживання боржника) та копії конвертів які повернулися у зв'язку з тим, що боржник за вказаною адресою не проживає жодним чином не може свідчити про ухилення від виконання рішення боржника.

Так, із згаданого акту не вбачається де саме такий складено та чи дійсно державним виконавцем здійснено вихід за одним із відомих місць проживання боржника.

Що стосується конвертів, то із таких не вбачається, яка саме кореспонденція надсилалася за адресами місць проживання боржника, а у матеріалах справи відсутні навіть копії супровідних листів про надіслання боржнику кореспонденції в рамках виконавчого провадження, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім цього, відсутні будь-які дані про те, що державний виконавець виходив на зазначені дві адреси боржника з метою з'ясування місця проживання боржника та отримання ним кореспонденції в рамках виконавчих проваджень.

Також, як вбачаться із матеріалів справи, боржник періодично, тривалі періоди, перебуває у Республіці Польща (копія паспорта ОСОБА_2 для виїзду за кордон а.с. 55-56), що може свідчити про неможливість отримання ним будь-якої кореспонденції.

Окрім наведеного, на даний час вирішується питання про перегляд заочного рішення суду, на виконання якого відкрито виконавчі провадження за заявою боржника, який стверджує, що не був повідомлений належним чином ні про розгляд справи, ні про ухвалене рішення, ані про необхідність виконання рішення суду.

Будь-який інших даних про те що боржник викликався державним виконавцем, умисно на виклик не з'явився; або йому були роз'яснені його права та обов'язки під час виконання судового рішення та незважаючи на роз'яснення покладених на нього обов'язків ним умисно такі не виконані; вчинено інші дії, які б свідчили про умисне невиконання рішення суду, наприклад, не допуск державного виконавця до належних йому приміщень, місця проживання, тощо - що могло б свідчити про ухилення ним від виконання судового рішення та певні передумови для вирішення питання про звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження згаданих конституційних прав державним виконавцем не надано.

Зважаючи на вказане відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Оскаржувана ж ухвала слід вважати постановлена передчасно, без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення у справі такої категорії, встановлення яких є необхідністю при вирішенні питання про вжиття заходу обмеження прав особи, про який йдеться у поданні.

Враховуючи вказане оскаржувана ухвала суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г.В про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі Українислід відмовити.

Вказаним слід визнати апеляційну скаргу обґрунтованою та задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 29 липня 2016 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Добош Г.В. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра