Справа № 216/4820/18
провадження №2/216/646/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Товарна біржа «Нове століття» про визнання дійсним договору міни, укладеного на біржі

СУТЬ СПОРУ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Товарна біржа «Нове століття», про визнання дійсним договору міни, укладеного на біржі. Просять суд визнати дійсним договір міни, укладений 29.07.1999 року на Товарній біржі «Нове століття», відповідно до якого ОСОБА_1 від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 здійснили обмін належної їм однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на іншу - за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 29.07.1999 року між ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір міни, відповідно до якого вони обміняли належну їм однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на іншу квартиру - двокімнатну, за адресою: АДРЕСА_2 .

На момент укладання цього договору, працівники товарної біржі пояснили, що у відповідності до діючого законодавства, укладений договір зареєстрований на біржі є законним і не потребує нотаріального посвідчення. Тож, договір міни нерухомого майна було укладено і зареєстровано тільки на Товарній Біржі «Нове століття» за реєстраційним номером №1-270 на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", в нотаріальній конторі посвідчений не був та був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 15.08.1999 року.

Наразі позивачі вирішили розпорядитися своїм будинком. Проте, нотаріусом було надано усну відповідь та роз`яснено, що на сьогоднішній день позивачі не мають змоги розпоряджатися у повній мірі належним їм нерухомим майном, так як у них відсутній правовстановлюючий документ на таке майно, оформлений належним чином, а саме: договір міни квартири, укладений на Криворізькій універсальній товарній біржі, нотаріально не посвідчений.

Внаслідок невизнання дійсності договору міни нерухомого майна від 20.07.1999 року нотаріальною конторою, позивачі не можуть розпорядитися належним їм майном, що порушує надане їм як власникам право розпорядження своїм майном.

Біржовим договором міни був здійснений фактичний обмін майна. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконали зобов`язання за договором міни, прийняли квартиру шляхом проживання в ній та реєстрації, про що є відмітка в паспортах про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений договір міни був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації.

Таким чином, всі зобов`язання за договором міни сторонами виконані в повному обсязі, тому договір може бути визнаний дійсним в судовому порядку, що передбачено ст. 47 ЦК України, в редакції 1963 року. На теперішній час позивачі бажають розпорядитися належною їм квартирою, у зв`язку з чим, вимушені звернутись до суду.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять суд: визнати дійсним договір міни нерухомого майна від 29.07.1999 року, укладений та зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» за номером 1-270, відповідно до якого ОСОБА_1 від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 обміняли належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло №Д від 03.02.1995 року, яке було видане УЖКГ виконкому Криворізької міської Роди відповідно до розпорядження №Д 897 від 26.12.1994 року та зареєстрованого у БТІ м. Кривого Рогу за реєстром № 98п-34-34 однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 27.07.1999 року, яке було видане на підставі рішення Центрально-Міскої районної Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №310 від 13.09. 1984 року та зареєстрованому у БТІ м. Кривий Ріг за реєстром № 57-108-108.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила задовольнити, про що надала суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила задовольнити, про що надала суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, позов визнала, про що надала суду письмову заяву, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила справу розглядати у її відсутність.

Третя особа: Товарна біржа «Нове століття», про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомили. суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно наданих суду матеріалів, 29.07.1999 року між ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 - з іншого, був укладений договір міни, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 обмінювали належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло №Д від 03.02.1995 року, яке було видане УЖКГ виконкому Криворізької міської Роди відповідно до розпорядження №Д 897 від 26.12.1994 року та зареєстрованого у БТІ м. Кривого Рогу за реєстром № 98п-34-34однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 27.07.1999 року, яке було видане на підставі рішення Центрально - Міскої районної Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №310 від 13.09. 1984 року та зареєстрованому у БТІ м. Кривий Ріг за реєстром № 57-108-108.

Зазначений договір був укладений на Товарній Біржі «Нове століття», підписаний у присутності уповноваженої посадової особи Товарної біржі «Нове століття», посвідчений заступником генерального директора ТБ «Нове століття» ОСОБА_8 , зареєстрований в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 15.08.1999 р, що підтверджується копією договору міни нерухомого майна, копією технічного паспорту.

Вказаний договір був укладений ОСОБА_1 від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Всі зобов`язання за договором міни, укладеним на товарній біржі «Нове століття», сторонами виконані в повному обсязі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку, та ОСОБА_3 з іншого обміняли належне їм нерухоме майно та прийняли його шляхом проживання в такому, ніяких претензій один до одного не мали та не мають. В односторонньому порядку позивачі не можуть зареєструвати договір належним чином, а також розпорядитися належним майном, що порушує їх права та законні інтереси.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який у подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.

Згідно із ч. 1 ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у договорі міни, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Статтею 242 ЦК УРСР визначено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Частиною 1 ст. 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вiд 01 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», який до введення в дію ЦК України від 16 січня 2003 року, регулював порядок застосування ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч.2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Судом було встановлено, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обов`язковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текст договору міни нерухомого майна не містив вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення угоди, вважали правомірним набуття ними права власності на нерухоме майно. Сторонами виконані усі вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивачі не мають можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір міни не був нотаріально посвідчений, а відповідач хоч і не заперечує проти його укладення, та не заперечує проти позову, але ухиляється від належного оформлення договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для визнання договору міни дійсним.

Вирішуючи позовні вимоги, щодо визнання договору міни, укладеного на товарній біржі дійсним, суд виходить з наступного.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004року №1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що позивачі позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, що договір міни сторін по справі не знаходиться в протиріччі з законом, в момент його укладення він був виконаний повністю і до цього часу ніхто із сторін по правочину не вимагає його розірвання, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушуються, тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору міни нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно ст. ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати у справі відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 45, 47, 227, 241, 242 ЦК УРСР, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа яка не заявляє вимог щодо предмета спору Товарна біржа «Нове століття», про визнання договору міни дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір міни нерухомого майна, реєстровий № 1-270 від 29.07.1999року, укладений на Товарній біржі «Нове століття», відповідно до якого ОСОБА_1 від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 обміняли належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло №Д від 03.02.1995 року, яке було видане УЖКГ виконкому Криворізької міської Роди відповідно до розпорядження №Д 897 від 26.12.1994 року та зареєстрованого у БТІ м. Кривого Рогу за реєстром № 98п-34-34 однокімнатну квартиру загальною площею 34,86 кв. м., житловою площею 17,70 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру загальною площею 41,40 кв. м., житловою площею 22,40 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 27.07.1999 року, яке було видане на підставі рішення Центрально-Міської районної Ради м .Кривого Рогу Дніпропетровської області №310 від 13.09. 1984 року та зареєстрованому у БТІ м. Кривий Ріг за реєстром № 57-108-108.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський Апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

СТОРОНИ ПО СПРАВІ:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_4 .

Третя особа: Товарна біржа «Нове століття», , юридична адреса: 49030, м. Дніпро, вул. Глинки, буд 10

Суддя: М. В. Бутенко