КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5706/17
Провадження № 22-ц/824/9489/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

19грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Березовенко Р.В., Олійника В.І.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в провадженні ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 р. Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 1924024 грн. 57 коп.

В рамках даного виконавчого провадження 18.01.2011 року державним виконавцем була винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт передачі нереалізованого майна стягувачу а саме двох пасажирських автобусів марки KING LONGBUSES KLQ6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 .

Таким чином, визнано що державним виконавцем незаконно було передано в рахунок погашення боргу вказані транспортні засоби. Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «Автоекспорт» за 2010 р. вартість транспортного засобу автобусу марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_4 становить 991 000 грн., вартість транспортного засобу автобусу марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA номер шасі № НОМЕР_5 - 991000 грн., таким чином вартість транспортних засобів на номер передачі даного нерухомого майна складала 1982000 грн. В подальшому після передачі даних транспортних засобів стягувачу в рахунок погашення заборгованості стягувач перереєстрував дані транспортні засоби на своє ім`я та передав до статутного фонду ТОВ ФК « Хайгер Лізінг» в зв`язку з чим, він позивач вимушений був звертатись з позовом до суду щодо повернення майна з чужого незаконного володіння, відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 червня 2013 р. визнано недійсним протокол загальних зборів ТОВ Фінансова компанія «Хайгер Лізінг», від 23 червня 2011 року про внесення до статутного капіталу товариства пасажирських автобусів марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» повернути ОСОБА_1 пасажирські автобуси марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 . Проте протягом тривалого часу транспортні засоби знайдені не були і не передавались позичу і тільки 22.02.2017 р. були передані позивачу. На момент отримання даних транспортних засобів позивачем їх вартість відповідно до висновку ТОВ «Некос Естимейт» складає по 312700 грн. кожен автобус, що складає 625400 грн. Таким чином внаслідок тривалої експлуатації вартість транспортних засобів була зменшена на 1356600 грн.

Просивстягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 356 600 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. завдану незаконними діями державного виконавця Святошинського РУЮ в м.Києві.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 позов ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади - задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України через Державну казначейську службу України Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1 356 600 ( один мільйон триста п`ятдесят шість тисяч шістсот) грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. завдану незаконними діями державного виконавця Святошинського РУЮ в м.Києві.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Державна казначейська служба України, подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, крім того, зазначає, що з приводу даного спору є рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили та не скасовано судами вищих інстанції.

Тому просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої інстанції було встановлено, що в провадженні ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва знаходилося виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 року Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 1924024 грн. 57 коп.

В рамках даного виконавчого провадження 18.01.2011 року державним виконавцем була винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт передачі нереалізованого майна стягувачу а саме двох пасажирських автобусів марки KING LONGBUSES KLQ6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_7 , № НОМЕР_9 .

Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «Автоекспорт» за 2010 р. вартість транспортного асобу автобусу марки KING LONGBUSES KLQ6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_10 становить 991 000 грн., вартість транспортного асобу автобусу марки KINGLONG BUSESKL Q6891 GA номер шасі № НОМЕР_7 - 991000 грн., таким чином вартість транспортних засбів на момер передачі даного нерухомого майна складала 1982000 грн.

В подальшому після передачі даних транспортних засобів стягувачу в рахунок погашення заборгованості стягувач перереєстрував дані транспортні засоби на своє ім`я та передав до статутного фонду ТОВ ФК « Хайгер Лізінг» в зв`язку з чим, він позивач вимушений був звертатись з позовом до суду щодо повернення майна з чужого незаконного володіння.

Згідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 червня 2013 рокувизнано недійсним протокол загальних зборів ТОВ Фінансова компанія «Хайгер Лізінг», від 23 червня 2011 року про внесення до статутного капіталу товариства пасажирських автобусів марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» повернути ОСОБА_1 пасажирські автобуси марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 .

Проте протягом тривалого часу транспортні засоби знайдені не були і не передавались позичу і тільки 22.02.2017 рокубули передані позивачу.

На момент отримання даних транспортних засобів позивачем 22.02.2017 рокуїх вартість відповідно до висновку ТОВ «Некос Естимейт» складає по 312700 грн. кожен автобус, що складає 625400 грн.

Таким чином внаслідок тривалої експлуатації вартість транспортних засобів була зменшена на 1356600 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади,суд першої інстанції виходив з доведеності факту саме рішеннями суду та їх неодноразовість неправомірної бездіяльності державного виконавця, оскільки за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава.

Однак з вищенаведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись неможе, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, що на примусовому виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало на примусовому виконанні виконавче провадження ВП № 19831640, з примусового виконання виконавчого листа № 2-136 від 15.06.2010 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики в розмірі 1924024,57 грн.

В рамках даного виконавчого провадження, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві 29.10.2010 року було складено акт опису і арешту майна, відповідно до якого накладено арешт на один автобус марки «KING LONG BASES», що належав позивачу на праві власності, згідно контракту ввезення №Е2007191А від 03.12.2007 року на підставі договору Інвойс А від 30.11.2007 року.

04.11.2010 року, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було складено ще один акт опису і арешту майна, відповідно до якого накладено арешт на три автобуси марки «KING LONG BASES», які також належали позивачу на праві власності, згідно контракту ввезення №Е2007191А від 03.12.2007 року на підставі договору Інвойс №20071138А від 31.11.2007 року.

Для визначення вартості зазначених транспортних засобів, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві 08.11.2010 року була винесена постанова про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, для участі у виконавчому провадженні.

Згідно висновку з експертної оцінки майна - транспортних засобів, загальна вартість чотирьох транспортних засобів станом на 08.11.2010 року становить 1 093 940 грн. 00 коп.

10.12.2010 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві уклало договір №К-233-СВ-а з ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, після чого вищезазначені автобуси були виставлені для реалізації на аукціон 29 грудня 2010 року.

Так, 17.01.2011 року було повторно призначено проведення аукціону, однак у зв`язку з відсутністю покупців - вдруге не відбувся, після чого зазначене майно було знято з продажу на аукціоні.

Встановлено, що 18.01.2011 року, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на адресу стягувача було направлено повідомлення про те, що аукціон не відбувся, майно знято з реалізації та запропоновано стягувачу залишити за собою непродане майно.

Також встановлено, що стягувач ОСОБА_2 звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві з заявою про те, що він бажає залишити за собою нереалізоване рухоме майно, а саме чотири транспортні засоби, автобуси марки:

KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, (2008), сірий , № двиг. НОМЕР_11, № шасі: НОМЕР_5;

KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, (2008), сірий , № двиг. НОМЕР_12, № шасі: НОМЕР_13;

KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, (2008), сірий , № двиг. НОМЕР_14, № шасі: НОМЕР_4;

KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, (2008), сірий , № двиг. НОМЕР_15, № шасі: НОМЕР_16, що належать на праві власності ОСОБА_1 згідно договору інвойс № Е2007191А від 03.12.2007 року.

18.01.2011 року, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Пекліним О. А. була винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та накладено акт передачі нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Стягувач ОСОБА_2 отримав чотири автобуси, після чого зареєстрував автомобілі на себе та передав до статутного фонду ТОВ ФК «Хайгер Лізінг», де він був одним з засновників.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 31.10.2012 року про витребування майна з чужого незаконного володіння були відкриті виконавчі провадження та зазначені автобуси були оголошені в розшук для подальшої передачі ОСОБА_1 .

Як вбачається, колегією суддів апеляційної інстанції всі дії державного виконавця були вчинені у відповідності з Законом України про виконавче провадження» та досить тривалий розшук автобусів ніяк не залежав від волі державного виконавця.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміють доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі настання певних обставин.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такоївигоди.

Серед іншого позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Такими доказами, зокрема, можуть бути факти укладення позивачем попередніх договорів з третіми особами, сплата авансу, взяття на себе інших зобов`язань з метою отримання прибутку в майбутньому тощо.

Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди базуються на заподіянні йому упущеної вигоди, амортизаційному зносі автобусів через їх використання, зменшення їх ринкової вартості, в період знаходження майна у іншої особи.

Наведені позивачем обставини порушеного права, не є такими, що відповідають дійсності, оскільки позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, не доведено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків.

Розмір збитків (упущеної вигоди), який позивач просить стягнути, не підтверджений відповідними документами, відсутній об`єктивний розрахунок спричинення такого розміру, сума збитків (упущеної вигоди), обґрунтовується умовними припущеннями їх спричиненнями та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний їх розмір доходу, який позивач міг би і повинен був отримати, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, а тому відсутні правові підстави для задоволення зимог щодо відшкодування збитків.

Що ж стосується моральної шкоди, то згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 під час нового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню про ухваленні рішення

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивач не довів тих обставин, що душевні страждання та моральні переживання стали наслідком саме неправомірних дій рішень органу ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та з його вини, адже заявником лише перераховано обставини, у чому могла полягати моральна шкода, проте кожен зазначений факт потребує окремого доказування.

Апелянт, в своєму позові посилається на те, що йому була заподіяна матеріальна шкода органами ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києвіпід час передачі предмета спору, а саме автобусів марки KINGLONG BUSESKL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_8 ., та марки KING LONGBUSES KLQ6891 GAномер шасі № НОМЕР_7 з посиланням на вимоги статті 1174 ЦК України.

Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державною, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зі змісту ст.. ст.. 1173, 1174 ЦК України вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, не знайшла причинно -наслідкового зв`язку між діями органів ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, щодо реалізації нерухомого майна та нібито завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу по справі.

На момент реалізації нерухомого майна автобусів марки KINGLONG BUSESKL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_8 ., та марки KING LONGBUSES KLQ6891 GAномер шасі № НОМЕР_5 ., ОСОБА_1 не був власником цих автобусів та його посилання на те, що йому нанесені матеріальні збитки експлуатацією третіми особами автобусів марки KINGLONG BUSESKL Q6891 GA, 2008 року, номер шасі № НОМЕР_8 ., та марки KING LONGBUSES KLQ6891 GAномер шасі № НОМЕР_5 ., не є доказами того, що діями органів ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві безпосередньо йому нанесена матеріальна і моральна шкода.

Тому , колегія суддів вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити, тому, що він не відповідає нормам матеріального і процесуального права. Позов є передчасним та необґрунтованим.

Отже, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконливого висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, а тому у задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст.141, 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Р.В. Березовенко

В.І. Олійник