Справа № 462/3899/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/273/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляціні скарги ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2018 року ухваленого судом у складі судді Палюх Н.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач в червні 2018р. звернувся з позовом в суд про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 40000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Паславським І.І. ведеться досудове розслідування, внесене до ЄРДР під №0001078 від 11.04.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, де він є потерпілим. 08.11.2017р. слідчим Паславським І.І. було об'єднано кримінальні провадження №0001078 від 11.04.2014 року та №0002725 від 28.06.2017 року, присвоєно номер №0001078, з метою зменшення кількості кримінальних проваджень. Вже протягом чотирьох років триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчого Паславського І.І., яким умисно не надає йому для ознайомлення матеріали кримінального провадження, що є порушенням прав потерпілого, згідно ст.56 КПК України. Постановою слідчого Паславського І.І. від 25.06.2015р. закрито кримінальне провадження №0001078 від 11.04.2014 року, в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, і копію такої йому не було надіслано, що є порушенням ч.6 ст.284 КПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/7776/15-к його скаргу задоволено та скасовано вказану постанову слідчого, з підстав її незаконності, необгрунтованості, без всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, дано письмові вказівки, які до цього часу не виконані. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/3468/15-к зобов'язано слідчого Паславського І.І. ознайомити потерпілого ОСОБА_4 із матеріали кримінального провадження №0001078 від 11.04.2014 року. Однак, дана ухвала суду не виконана по даний час і матеріали кримінального провадження не надані на ознайомлення. Слідчий Паславський І.І. не хоче з ним розмовляти, веде себе зверхньо та зухвало. Постановою слідчого Паславського І.І. від 28.06.2017р. було закрито кримінальне провадження №0001078 від 11.04.2014 року, в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України і копії такої йому не надіслано, що є порушенням ч.6 ст.284 КПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/1825/18від 05.04.2018р. скасовано постанову слідчого Паславського І.І. від 28.06.2017р. про закриття кримінального провадження, з підстав її незаконності, необгрунтованості, без всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, дано письмові вказівки, які до цього часу не виконані. Судом встановлено, що слідчим Паславським І.І. не допитано головних підозрюваних: директора ТОВ «Домофон.Інжирінг.Охорона» ОСОБА_5 та юриста ОСОБА_8. Також, слідчим Паславським І.І. не було допитано підозрюваного і по другому кримінальному провадженні №0002725 від 28.06.2017 року - ОСОБА_6 Вбачає, в діях слідчого Паславського І.І. зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самих себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та його інтересам та містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Незаконними, протиправними діями слідчого Паславського І.І. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність слідчого протягом 4-ох років, кількаразове закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Це підтверджується його тривалим лікуванням у 2015р. двох неврологічних захворювань, які виникли через протиправні дії та повну бездіяльність слідчого Паславського І.І. За наведеного, йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 40000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000/три тисячі / грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення оскаржили ОСОБА_4 та Державна казначейська служба України.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області. Визначений судом розмір шкоди на його думку є заниженим так як через неправомірні дії слідчого Паславського І.І., які полягали у кількаразовому умисному закритті кримінального провадження за нібито відсутністю ознак кримінального правопорушення йому завдано значної моральної шкоди. Вказані обставини негативно вплинули на звичний ритм його життя. Внаслідок таких дій він тривалий час перебував на лікуванні, що стверджується довідкою МСЕК. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Державна казначейська служба в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області не є юридичною особою та не може бути відповідачем у справі, що свідчить про порушення судом процесуального права. Стверджує, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками відділу поліції моральної шкоди, а ухвали слідчих суддів на які посилається позивач не є безумовним доказом неправомірності дій чи бездіяльності, а постановлені в результаті реалізації права позивача на оскарження процесуальних рішень в порядку КПК. Стверджує, що в рішенні суд повинен був обґрунтувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральної шкоди та якими діями чи бездіяльністю така заподіяна, однак даних мотивів рішення суду не містить. Таким чином правові наслідки для застосування статей 1173,1174 ЦК України враховуючи наявні у справі докази відсутні Крім цього, судом безпідставно стягнуто кошти шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, оскілки такі підлягають стягненню з державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми передбаченої на відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній та юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби ОСОБА_4 посилається на те, що позов пред'ялений до належного відповідача, а саме Держави України та поряд з цим до справи залучено Державну казначейську службу, що відповідає роз'ясненням наданим у п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Просить задовольнити його апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу Державної казначейської служби слід задовольнити повністю.

Судом встановлено такі обставини справи.

Постановою слідчого СВ Залізничного РВ ГУМВС України у Львівській області Паславського І.І. від 25.06.2015 року закрито кримінальне провадження №0001078 від 11.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 09.11.2015 року у справі №462/7776/15-к скасовано постанову слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області Паславського І.І. від 25 червня 2015 року про закриття кримінального провадження № 001078 від 11 квітня 2014 року та матеріали кримінального провадження № 001078 направлено в Залізничний відділ поліції м. Львова ГУ Національної поліції України у Львівській області для продовження досудового розслідування.

З даної ухвали, судом встановлено, що 11.04.2014 року слідчим СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Паславським І.І. були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001078 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі заяви скаржника про те, що працівники ТОВ «Домофон Інжиніринг Охорона» з його слів 27.01.2014 року здійснили підробку протоколу зборів мешканців.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 02.03.2017р. зобов'язано слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Паславського І.І. ознайомити потерпілого ОСОБА_4 з матеріалами кримінального провадження № 0001078 від 11.04.2014 року, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому вимогам КПК України.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 05.04.2018р. скасовано постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Паславського І.І. від 15.11.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001078 від 11.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та матеріали кримінального провадження № 0001078 направлено в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок наведених вище дій слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Паславського І.І., позивачу завдано моральної шкоди.

Однак з таким висновком суду, апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК).

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів(ст.1173 ЦК України).

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність" . Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби щодо неналежного відповідача є безпідставними.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з позовних вимог предметом позову є відшкодування моральної шкоди завданої незаконним діями та бездіяльністю органів державної влади, а доказами, які підтверджують завдання моральної шкоди позивач вважає ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 215 року якою скасовано постанову слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області Паславського І.І. від 25 червня 2015 року про закриття кримінального провадження, від 02 березня 2017 року, якою зобов'язаного слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Паславського І.І. ознайомити потерпілого ОСОБА_4 матеріалами кримінального провадженняч та від 05 квітня 2018 року,якою скасовано постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Паславського І.І. від 15.11.2017 року про закриття кримінального провадження, а також довідку №2-1112 від 26.08.2015 року видану ОСОБА_4 про те, що він перебував на лікуванні з 10.07.2015 року по 26.08.2015 року.

Апеляційний суд дослідивши зазначені обставини та докази, яким суд першої інстанції дав неправильну оцінку дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку з тим, що судом не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди та позивачем не надано доказів, які підтверджують, що внаслідок наведених вище обставини він зазнав моральних страждань.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення з скаргами до слідчого судді свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого та не підтверджує завдання моральної шкоди.

Позивачем не подано жодного доказу, що саме внаслідок перерахованих вище обставин та дій, він зазнав моральних страждань, немайнових втрат та погіршився стан його здоров'я.

Посилання позивача на довідку від 26.08.2015 року про перебування на стаціонарному лікуванні, суд оцінює критично та не приймає як належний та допустимий доказ, так як у вказаній довідці не зазначено, що стаціонарне лікування позивача було у причинному зв'язку з перенесеними фізичними чи моральними стражданнями та що ці негативні явища настали саме внаслідок дій слідчого.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги Державної казначейської служби про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди, тому підстав для задоволення позову у суду не було .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2, 383, 384, 391 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 за недоведеністю факту заподіяння моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тесту постанови в порядку передбаченому ст.ст.389-391 ЦПК України..

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019р.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк