Справа № 331/3655/18
Провадження № 2 /331/102/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Жукової О.Є.

за участю секретаря - Качан К.К.

представника позивача- ОСОБА_8

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.06.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 417 823,10 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 липня 2015 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем по справі - ОСОБА_5 було укладено Договір позики б/н, у вигляді розписки. За цим договором ОСОБА_4 як Позикодавець передав у власність, а відповідач - ОСОБА_5 (як Позичальник) прийняла у власність 16 000,00 (Шістнадцять тисяч) доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 336 083,50 (Триста тридцять шість тисяч вісімдесят три) гривні 50 копійок за офіційним обмінним курсом НБУ на день посвідчення договору. Строк виплати боргу сторонами нами було встановлено до 01 червня 2018 року включно .

Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов'язань за договором по поверненню суми боргу не виконав, від їх виконання ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

28 вересня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач і відповідач з жовтня 2010 року проживали однією сім'єю. Позивач ніде не працював і знаходився на утриманні відповідачки, а також неодноразово позичав гроші у свого знайомого, але для забезпечення таких договорів просив писати розписки відповідачку, оскільки у останньої у власності була квартира, яка була гарантією повернення коштів. З 2012 року відповідачка по квітень 2015 року періодично працювала у країні Ізраїль, звідкіля перераховувала кошти позивачу , щоб останній повертав борги. З червня 2014 року і до кінця року позивач також працював у країні Ізраїль. У квітні позивач та відповідач вирішили переїхати на постійне місце проживання до країні Іспанія, у зв'язку із чим позивач домовився зі своїм знайомим про те, що останній в борг буде надсилати йому кошти до Іспанії. Оскільки у позивача не було власного майна для забезпечення договору позики, відповідачка написала розписку про нібито отримала борг від позивача у розмірі 16 000 доларів США. Через суперечки між позивачем і відповідачем вони вирішили не позичати кошти, розписка написана відповідачкою була повернута їй, яку остання зберігала у себе дома в папці для документів. У липні 2015 року по квітень 2016 позивач і відповідач проживали у країні Іспанія, в цей час в квартирі відповідачки проживав син позивача ОСОБА_4 та мав доступ до документів , що зберігалися у квартирі. Весною 2016 року сторони повернулися з країни Іспанія, і позивачка на початку липня 2016 року поїхала до країни Ізраїль на заробітки. Позивач повинен був залишитись проживати у її квартирі та доглядати за нею, замість цього у квартирі проживав син позивача ОСОБА_4 , про що відповідачка дізналася після повернення до України у жовтні 2016 року. Син позивача відмовився залишити квартиру, і вважає її батьковою, оскільки зробив там ремонт. Відповідач зверталася в поліцію із заявою щодо викрадення у неї папки з документами, в якій знаходився український паспорт, дипломи про освіту, документи на квартиру та розписка від 01.07.2015 р. Висновком Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 10.11.2016 р. Відповідачці було відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно викрадення документів, та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи вищевикладені обставини, вважає що у Відповідачки відсутній обов'язок щодо повернення боргу перед Позивачем, оскільки вказана розписка писалася Відповідачем, тому що вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з Позивачем, та писала розписку в якості гарантій того, що їй та Позивачу будуть висилатися грошові кошти до Іспанії для проживання. Оскільки перед виїздом до Іспанії плани змінилися. Позивач віддав відповідачці розписку, яка знаходилася у неї в квартирі в папці з документами.

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_4. ОСОБА_6, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази , приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним обмінним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими знаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином, складається із прізвища, власного імені та по-батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Як встановлено в ході розгляду справи , 01 липня 2015 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем по справі - ОСОБА_5 було укладено Договір позики б/н, у вигляді розписки. За цим договором ОСОБА_4 як Позикодавець передав у власність, а відповідач - ОСОБА_5 (як Позичальник) прийняла у власність 16 000,00 (Шістнадцять тисяч) доларів США. Строк виплати боргу сторонами було встановлено до 01 червня 2018 року включно (а.с.5).

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені від 05.08.2016 р. серії НОМЕР_4, виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, попереднє прізвище позивача - ОСОБА_4 було змінено на ОСОБА_2 (а.с 7).

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені від 16.06.2016 р. серії НОМЕР_3, виданого Жовтневим районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій обл., попереднє прізвище відповідачки - ОСОБА_5 було змінено на ОСОБА_7 (а.с 6).

Згідно актового запису про зміну імені № 2 від 13 грудня 2016 року виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_3.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає , що ОСОБА_3 в обгрунтування своїх заперечень не надано жодного доказу.

Так, поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлено наявність між сторонами саме ділових стосунків, а також спростовані доводи відповідача щодо перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках та викрадення у ОСОБА_3 оригіналу розписки про отримання суми боргу.

Зазначені обставини також підтверджені висновком за результатами перевірки матеріалу ЄО № 18941 від 10.11.2016 року , у відповідності до якого припинено подальшу перевірку за даним матеріалом з огляду на те, що свідок ОСОБА_4 проживав в належній відповідачу квартирі АДРЕСА_1 за згодою відповідача, ніяких документів в квартирі не бачив.

Крім того, доводи відповідача щодо повернення нею частини боргу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи відомості щодо перерахунку грошових коштів в іноземній валюті від 06.10.2016 року на суму 500 доларів США, від 08.08.2016 року - 200 доларів США, від 01.09.2016 року - 720 доларів США , не містять відомостей про повне ім»я отримувача грошових коштів , призначення платежу, і в цих відомостях зазначено, що переказ здійснено на ім»я ОСОБА_4. При цьому допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що ним отримувалися тричі перекази грошових коштів від ОСОБА_3 , які останньою йому направлялися з метою утримання належної ОСОБА_3 квартири .

Слід зауважити, що доводи відповідачки щодо направлення грошових коштів позивачу спростовуються ще й тією обставиною, що позивачем було змінено прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_2 05.08.2016 року , тобто ще до моменту здійснення грошових переказів.

Враховуючи, що наявною в матеріалах справи розпискою підтверджено факт існування між сторонами договірних правовідносин, а також факт отримання ОСОБА_3 суми 16 000 доларів США , яка до теперішнього часу не повернута , відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів ОСОБА_2, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми борги за договором від 01 липня 2015 року згідно курсу НБУ станом на 04.06.2018 року ( 26,113944 гривень за 1 долар США ) у розмірі 417 823,10 гривень.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3( місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( місце проживання : АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 01 липня 2015 року у розмірі 417 823 гривень 10 копійок , судовий збір у розмірі 4178 гривні 23 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 15 січня 2019 року.

Суддя: О.Є. Жукова

11.01.2019