Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6668/19 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 18 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/6668/19 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

10 грудня 2019 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі чи сплаті Дорожкіну і знаходяться у нього чи в інших осіб, відкриті рахунки у банківських установах, належні ОСОБА_2 в розмірі, що відповідає ціні позову, а саме 12 728 810,94 грн., що є на рахунках відповідача, а також заборонити виїзд за кордон ОСОБА_3 поки справу не буде вирішено в судовому порядку.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги в сукупності зводяться до того, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що відповідач борг не повертає, його поведінка свідчить про злісне ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, у зв`язку з чим існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема у спосіб накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, суд в цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належать відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

З наведеного слідує, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача позивач не вказав на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться, не зазначено на яких рахунках в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, на які він просить накласти арешт.

Відсутність відомостей про конкретне майно відповідача та його вартість не дає змогу визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в разі задоволення позову та вживатиме заходів щодо відчуження належного йому майна не підтверджені доказами.

Враховуючи те, що позивач не вказав на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться, а звідси дані, щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем рішення відсутні, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що заборона виїзду за межі України не належить до видів забезпечення позову в контексті положень ст. 150 ЦПК України та правильно відмовив заявнику у вимогах щодо заборони відповідачу виїзду за кордон до вирішення справи в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381,382,383,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27.12.2019.

Головуючий Судді