Справа № 302/282/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ОСОБА_1

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 302/282/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Міжгірського районного суду від 21 листопада 2018 року, повний текст якого складено 21 листопада 2018 року, головуючий суддя Цімбота В.І.,-

встановив:

26.03.2017 ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. За договором про надання кредиту від 04.06.2007 № 0, з урахуванням додаткових угод від 19.02.2009 № 1 і від 10.02.2011 № 3, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 78000,00 швейцарських франків зі сплатою за нього за базовою процентною ставкою 8,99% річних і строком по 04.06.2018. Додатковою угодою до кредитного договору від 10.02.2011 № 3 було обумовлено, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін відповідач зобовязаний сплатити проценти у подвійному розмірі від відповідної базової ставки.

Банк свої зобовязання виконав, тоді як позичальник припинив виконувати свої і спричинив виникнення боргу, що станом на 13.03.2017 склав за кредитом і процентами 31843,73 швейцарських франків, за пенею 79013,07 грн, з яких:

заборгованість за кредитом 27181,74 швейцарських франків, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 11227,29 швейцарських франків за період з 12.10.2015 по 13.03.2017;

заборгованість за процентами 4661,99 швейцарських франків, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4399,04 швейцарських франків за період з 01.09.2015 по 28.02.2017;

пеня 56818,10 грн за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 13.03.2016 по 13.03.2017;

пеня 22194,97 грн за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 13.03.2016 по 13.03.2017.

Посилаючись на ці обставини, на умови договорів та на положення цивільного законодавства щодо права дострокового стягнення боргу в іноземній валюті у випадку порушення зобовязань позичальником, позивач просив стягнути на його користь із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 04.06.2007 № 0 за кредитом та процентами у розмірі 31843,73 швейцарських франків і пеню в розмірі 79013,07 грн, судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням Міжгірського районного суду від 21.11.2018 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 04.06.2007 № 0 у розмірі 696602,88 грн, у решті вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідача 11892,14 грн на користь позивача у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору, стягнуто з позивача на користь відповідача 3203,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати проведення судово-економічної експертизи.

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Суд неправильно вирішив спір, оскільки не врахував змісту п.п. 1.3.1., 9.2. та інших положень кредитного договору, згідно з якими поряд із базовою процентною ставкою у 8,99% річних у разі користування коштами понад встановлених договором термін процентна ставка встановлюється на рівні 13,49% річних і застосовується до всієї простроченої заборгованості. Процентна ставка може бути також збільшена за наявності для того передбачених договором (п. 9.2.) умов.

Листами від 16.02.2008 і від 13.06.2008, надісланими позичальнику рекомендованими поштовими відправленнями, кредитор повідомляв про збільшення процентної ставки з 12.03.2008 удвічі у звязку з порушенням позичальником договірних зобовязань, і з 01.07.2008 на 2%. Ці листи не були подані суду першої інстанції, оскільки суд відхилив клопотання банку про направлення експертного висновку для ознайомлення і вирішив спір без урахування позиції банку щодо експертного висновку. Тому висновок суду по начебто відсутність у судовій справі і в кредитній справі листів про підвищення процентної ставки не відповідає фактичним обставинам справи.

Судовий експерт ОСОБА_3, який виконав судово-економічну експертизу, не є фахівцем спеціалізованої установи, а суд першої інстанції не мав належних підстав для призначення експертизи, оскільки призначив таку з метою затягування розгляду справи та поставив на вирішення експерта питання, які не потребували спеціальних знань.

Кредитне зобовязання на законних підставах, відповідно до волевиявлення сторін виникло в іноземній валюті, тож кредитор управі вимагати стягнення боргу за кредитним договором у відповідній валюті зобовязання. Саме таку вимогу предявив банк і просив стягнути заборгованість за кредитом і процентами у швейцарських франках. Тим часом, суд поза межами предявлених вимог стягнув борг у гривнях без будь-якої мотивації такого рішення щодо валюти зобовязання.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю відповідно до предявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді, беручи до уваги клопотання обох сторін про розгляд справи без їх участі розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобовязань та відповідальності за їх порушення в редакції, чинній на час їх виникнення.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обовязки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються; позичальник зобовязаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобовязання, за відповідних умов достроково, включно зі стягненням неустойки.

Договір є обовязковим для виконання сторонами; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2, ст. 629 ЦК України). Наявність підстави для виникнення боргу, предявленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час предявлення позову, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 цього Кодексу в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції та апеляційного розгляду справи).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 179 ч. 1 і ст. 77 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 ЦПК України в редакції до 15.12.2017). Цивільний процесуальний закон у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017, передбачає аналогічні правила, при цьому, прямо встановлює, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3, 6 ЦПК України).

Встановлено, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») уклав 04.06.2007 із ОСОБА_2 договір про надання кредиту № 0, на підставі якого надав відповідачу кредит у розмірі 78000,00 швейцарських франків зі сплатою за нього за базовою процентною ставкою 8,99% річних і строком по 04.06.2018 (а.с. 4-13, 19, 31-42 т. 1). Умови договору передбачали, зокрема, таке:

п. 1.3.1.:

за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99% річних (абз. 1);

по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. даного договору (абз. 2);

у випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2. даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці (абз. 3);

за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлюється в розмірі 13,49% річних; такий розмір процентної ставки застосовується до всієї заборгованості клієнта по основній сумі боргу незалежно від розміру простроченої заборгованості (абз. 4);

п. 1.3.2.: сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2. договору;

п. 4.10.: позичальник зобовязується у разі незгоди із встановленим банком новим розміром процентної ставки згідно умов п. 9.2. договору повідомити банк в порядку, передбаченому п. 9.2. договору;

п. 9.2.: … сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин…:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору…; та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника…; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (… девальвація гривні до курсу долара США більш ніж на 5%...; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті…);

сторони погодили, що … банк може збільшити розмір процентної ставки… в наступному порядку…:

банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки… повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням ї розміру та дати початку дії такої ставки шляхом надсилання поштою … рекомендованого листа… за адресою позичальника…;

такий новий розмір процентної ставки … починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні…, без укладення … відповідної угоди про внесення змін до … договору;

… сторони погодили, що факт неподання позичальником… у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду з такою новою ставкою вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки…;

про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника шляхом надсилання поштою … повідомлення банку за адресою позичальника…; в такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато застосування нового розміру ставки;

п. 7.1.: за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань… банк має право вимагати … сплатити … пеню…:

в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування … пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.06.2007 сторони змінили графік погашення кредиту, позичальник зобовязався укласти відповідні цим змінам забезпечувальні договори (а.с. 14-17 т. 1).

Додатковою угодою № 3 до кредитного договору № 0 від 04.06.2007 сторони домовились, що:

з 10.02.2011 за використання кредитних коштів… встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99% річних у швейцарських франках … (п. 1);

за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення; такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу…; нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме, з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу…; проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (п. 2) (а.с. 18 т. 1).

Позичальник порушив свої зобовязання за кредитним договором і спричинив виникнення боргу, що його станом на 13.03.2017 кредитор визначив за кредитом і процентами у 31843,73 швейцарських франків, за пенею 79013,07 грн, з яких:

заборгованість за кредитом 27181,74 швейцарських франків, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 11227,29 швейцарських франків за період з 12.10.2015 по 13.03.2017;

заборгованість за процентами 4661,99 швейцарських франків, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4399,04 швейцарських франків за період з 01.09.2015 по 28.02.2017;

пеня 56818,10 грн за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 13.03.2016 по 13.03.2017;

пеня 22194,97 грн за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 13.03.2016 по 13.03.2017 (а.с. 20-27 т. 1).

Грошовою одиницею в Україні є гривня, ціни в Україні встановлюються у національній валюті (ст. 192 ч. 1, ст. 524 ч. 1, ст.ст. 632, 691 ЦК України). Поряд із цим, відповідно до спеціальних правил, установлених законом (ст. 192 ч. 2, ст. 533 ч. 3 ЦК України, ст. 2 ч. 2, ст. 5 ч. 2 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 19, ст. 47 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 49, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та умов кредитного договору (п.п. 1.1., 8.1., 10.2.2., 10.2.3. та ін.) між сторонами виникли грошові зобовязання в іноземній валюті.

У випадку порушення позичальником зобовязань за кредитним договором, виникнення заборгованості, кредитор управі предявити вимогу про стягнення боргу, в т.ч., про дострокове його стягнення з боржника, у валюті кредиту, в даному випадку у швейцарських франках. Водночас не суперечитиме закону й вимога кредитора про стягнення боргу у гривневому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним валютним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, так само, не суперечить закону та умовам договору й вимога про стягнення неустойки (пені) у гривневому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним валютним курсом (ст. 192 ч. 1, ст. 533 ч.ч. 1, 2 ЦК України, п. 7.1. кредитного договору). Спосіб захисту порушеного права обирає позивач.

За приписами ст. 119 ч. 2 п.п. 5, 6 ЦПК України в редакції, що була чинною до 15.12.2017, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, а згідно зі ст. 131 цієї редакції Кодексу, сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті; докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин (ч.ч. 1, 2). Редакція ЦПК України, що набрала чинності з 15.12.2017, також зобовязує учасників процесу своєчасно подати докази на обґрунтування своїх вимог і заперечень на стадії розгляду справи судом першої інстанції та встановлює, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ст. 83 ч.ч. 2-5, 8).

З урахуванням чинної на час вирішення справи судом першої інстанції та на час апеляційного розгляду справи редакції ЦПК України, апеляційний суд має процесуальні підстави приймати докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього (ст. 367 ч. 3). Водночас, за змістом правила про розгляд судом першої інстанції справи та перевірку відповідного судового рішення апеляційним судом у межах вимог і підстав позову, що розглядалися судом першої інстанції, на стадії апеляційного розгляду справи не можуть прийматися докази, які змінюють, доповнюють такі підстави і не розглядалися раніше судом.

За змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 22.01.2019 у справі № 522/8381/15, подання позивачем апеляційному суду доказів, які свідчать про зміну обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, є зміною підстав позову, тим часом, підстава позову не може бути змінена на стадії апеляційного розгляду справи, тому суд апеляційної інстанції не має підстав приймати відповідні докази. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості предявити аналогічний позов до відповідача, але з інших підстав.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 31.01.2018 за клопотанням відповідача ОСОБА_2 була призначена судово-економічна експертиза, виконання якої доручено експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, ухвалою цього ж суду від 11.04.2018 було уточнено питання, поставлене на вирішення експерта, остаточно питання були сформульовані таким чином:

чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

встановити реальну процентну ставку за даним кредитним договором (а.с. 151, 167, 181 «а» т. 1).

Ухвалою Міжгірського районного суду від 11.04.2018 було задоволено клопотання судового експерта та зобовязано ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 надати суду первинні розрахункові та інші документи за операціями, а банк було також зобовязано надати кредитну справу за кредитним договором від 04.06.2007 № 0 (а.с. 181 т. 1). Такі документи були сторонами надані і знаходяться в окремих конвертах при справі.

Судову експертизу виконав судовий експерт ОСОБА_3, який відповідно до Картки атестованого судового експерта (http://rase.minjust.gov.ua/print/5007) не є фахівцем державної спеціалізованої установи, що, втім, не є перешкодою для виконання експертизи. У силу положень ст. 7 ч. 1, ст. 9, ст. 10 ч.ч. 1, 3 Закону України «Про судову експертизу» та інших норм законодавства про судову експертизу, до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови дотримання вимог закону щодо їх кваліфікації, атестації тощо.

Висновком експерта № 656 судово-економічної експертизи по матеріалах цивільної справи від 27.09.2018 (а.с. 189-266 т. 1) встановлені такі обставини:

а) для нарахування банком відсотків у розрахунку заборгованості до позовної заяви станом на 13.03.2017 застосовані наступні розміри відсотків:

з 05.06.2007 по 30.06.2008 8,99% на основну суму заборгованості;

з 01.07.2008 по 09.02.2011 10,99% на основну суму заборгованості;

з 05.06.2007 по 10.04.2008 13,49% на прострочену суму заборгованості;

з 11.04.2008 по 12.01.2009 17,98% на прострочену суму заборгованості;

з 13.01.2009 по 13.10.2010 21,98% на прострочену суму заборгованості;

з 10.02.2011 по 28.02.2017 8,99% на основну суму заборгованості;

з 10.02.2011 по 28.02.2017 17,98% на прострочену суму заборгованості;

б) у матеріалах справи та в кредитній справі відсутні повідомлення позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, надіслані відповідно до умов п. 9.2. кредитного договору, таким чином, при розрахунку заборгованості експертом враховувалася відсоткова ставка в розмірі 8,99% на основну суму заборгованості та 13,49% на прострочену суму заборгованості, а з 10.02.2011 17,98% на прострочену суму заборгованості;

в) станом на 13.03.2017 розмір заборгованості становить 30573,68 швейцарських франків (еквівалент 809231,96 грн за курсом НБУ станом на 13.03.2017 2646,8255 грн за 100,00 швейцарських франків), де:

заборгованість за тілом кредиту 27181,74 швейцарських франків (еквівалент 719453,23 грн);

прострочена заборгованість за відсотками 1195,65 швейцарських франків (еквівалент 31646,77 грн);

пеня за прострочення заборгованості за тілом кредиту 2146,64 швейцарських франків (еквівалент 56817,81 грн);

пеня за прострочення заборгованості за відсотками 49,65 швейцарських франків (еквівалент 1314,15 грн);

г) різниця між даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, здійсненим банком, та даними розрахунку експерта складає 4255,25 швейцарських франків (еквівалент 112629,08 грн), де:

заборгованість за тілом кредиту 0,00 швейцарських франків;

прострочена заборгованість за відсотками 3466,34 швейцарських франків (еквівалент 91747,97 грн);

пеня за прострочення заборгованості за тілом кредиту 0,01 швейцарського франка (еквівалент 0,29 грн);

пеня за прострочення заборгованості за відсотками 788,90 швейцарських франків (еквівалент 20880,82 грн);

ґ) наданий ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) станом на 13.03.2017 не відповідає умовам кредитного договору від 04.06.2007 № 0 і розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором;

д) реальна відсоткова ставка за кредитом 10,98%, абсолютне значення подорожчання кредиту 45897,95 швейцарських франків.

Діючи у цивільному процесі та обравши лінію підтримання і доказування позову на свій розсуд, позивач протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції не брав у особі свого представника участі в процесі і 6 разів письмово просив суд розглянути справу у відсутність представника позивача, на підставі наявних доказів, що їх, відповідно, вважав достатніми для задоволення позову у повному обсязі (а.с. 50, 66-67, 88, 131, 142 т. 1, а.с. 14 т. 2).

Позивач був повідомлений про судове засідання, в якому була призначена судова експертиза, участі в ньому представник позивача не взяв (а.с. 164, 166 т. 1). Був обізнаний позивач й із фактом призначення судом 31.01.2018 судово-економічної експертизи, отримав копію відповідної ухвали (а.с. 168, 169 т. 1). Банк виконав вимоги отриманої ним (а.с. 183, 185 т. 1) ухвали суду від 11.04.2018 про надання судовому експерту кредитної справи та інших документів. Проте, ані до, ані під час попереднього судового засідання у справі, ані в інший час провадження в справі в суді першої інстанції позивач не надав суду листи про підвищення процентної ставки за кредитним договором, як не надав такі й судовому експерту. Банк не навів жодних поважних у розумінні процесуального закону причин, які б унеможливили своєчасне подання таких доказів. Понад те, кредитор не посилався в позовній заяві (а.с. 2-3 т. 1) на факт виконання передбаченої кредитним договором процедури підвищення процентної ставки, факти надсилання відповідних повідомлень, отримання їх адресатом і відповідні цим діям наслідки. Такі обставини не слугували підставами позову, заява і предмет позову ними не обґрунтовувалися.

До апеляційної скарги позивач додав адресовані ОСОБА_2 листи: від 16.02.2008 № 27168, що був отриманий адресатом 21.02.2008 (а.с. 41-43 т. 2), від 13.06.2008 № 36782, доказів отримання якого адресатом немає (а.с. 44-46 т. 2), і від 26.07.2008 № 76132ДР, що був отриманий адресатом 31.07.2008 (а.с. 47-49 т. 2):

листом від 16.02.2008 № 27168 банк повідомив, що у звязку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору банк має право збільшити розмір процентної ставки на всю суму кредиту з дати, зазначеної у письмовому повідомленні, надісланому за 14 календарних днів до дати збільшення процентної ставки…; банк з 12.03.2008 запроваджує нову систему нарахування відсотків у випадку прострочення платежу за кредитним договором…; банком прийнято рішення нараховувати підвищені проценти не на всю суму кредиту, а лише на прострочену суму основного боргу… в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу;

листом від 13.06.2008 № 36782 банк повідомив, що у звязку зі змінами у грошово-кредитній політиці НБУ та здійсненням поточних коливань процентних ставок за кредитами… банк… змінює процентну ставку… і з 01.07.2008 збільшує процентну ставку «користування кредитними коштами (сумою основного боргу)» на 2% річних; крім того, банк відповідно збільшує процентну ставку за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк до рівня в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, встановленої «за користування кредитними коштами (сумою основного боргу)»;

листом від 26.07.2008 № 76132ДР банк повідомив, що змінив процентну ставку за користування кредитними коштами (сумою основного боргу) і з 01.07.2008 збільшив її на 2% річних.

Ненадання цих документів суду першої інстанції кредитор обґрунтував у апеляційній скарзі тим, що після поновлення провадження в справі у звязку проведенням експертизи суд відхилив клопотання банку про направлення експертного висновку для ознайомлення (а.с. 4, 11 т. 2), а рішення суду було ухвалено без врахування позиції банку в частині доводів, викладених у експертному висновку (а.с. 31 т. 2). Беручи до уваги рух справи в суді першої інстанції та процесуальну позицію позивача, таке обґрунтування не може бути враховане, позаяк жодним чином не свідчить про поважність, незалежність від позивача причин ненадання доказів. Поза тим, кредитор не надав цих документів відповідно до ухвали суду у складі матеріалів кредитної справи експерту, що не відповідає правилам добросовісності здійснення процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, а відповідне клопотання заявив вже після складення експертного висновку, коли не мав підстав для оцінки результату експертизи з урахуванням документів, що не були надані для її проведення. У подальшому позивач просив провести розгляд справи без участі його представника. Апеляційний суд відзначає, що нездійснення або неналежне здійснення стороною процесуальних прав і обовязків не може давати їй матеріально- або процесуально-правові переваги перед іншою стороною, яка такі права здійснює, а обовязки виконує належним чином. Протилежне суперечило б, зокрема, принципу змагальності судового процесу та праву особи на справедливий суд.

Водночас і дії кредитора щодо направлення вказаних листів та їх зміст не можуть бути підставою для спростування відповідних висновків судового експерта, яким були враховані лише безспірно узгоджені сторонами договору процентні ставки, та зміни виконаного ним розрахунку боргу.

Відповідно до умов п. 9.2. кредитного договору банк повинен: завчасно, у встановлений строк повідомити позичальника про нову процентну ставку, зазначити її розмір та день початку застосування, що уможливлює для позичальника висловити свою позицію щодо зміни процентної ставки із наслідками, які з цього випливають; у разі відсутності заперечень з боку позичальника письмово повідомити позичальника у встановлений строк про збільшення процентної ставки з вказівкою на розмір такої ставки та дату початку її застосування. Ці дії не були вчинені кредитором у відповідності до умов договору.

У листі від 16.02.2008 № 27168 було повідомлено про запровадження нової системи нарахування відсотків у випадку прострочення платежу за кредитним договором, відповідна додаткова угода до кредитного договору з цього приводу не укладалася, тоді як без укладання додаткової угоди можлива була лише зміна процентної ставки, а не зміна системи (бази) її нарахування. Власне розмір нової процентної ставки відповідною цифрою не був повідомлений позичальнику. Друге повідомлення щодо нової процентної ставки у справі відсутнє. Такі дії, беручи також до уваги передбачені договором умови нарахування процентів за ставкою 13,49% річних на заборгованість за кредитом, створюють правову невизначеність щодо порядку нарахування процентів і не можуть бути визнані коректними.

Так само, і в листах від 13.06.2008 № 36782 і від 26.07.2008 № 76132ДР немає вказівки на конкретні процентні ставки, що з огляду на попередні дії кредитора не можна визнати ясним і чітким формулюванням умов договору щодо процентів, тоді як це є обовязком кредитодавця, який запропонував умови договору, складав його текст тощо. Крім того, оскільки доказів отримання позичальником листа від 13.06.2008 № 36782 позивач не надав, слід констатувати, що позичальник не мав можливості реалізувати передбачені кредитним договором права у контексті зміни процентної ставки (ставок).

Ці листи та відповідна мотивація кредитора попри те, що враховуючи вищевикладене є припущеннями, є по суті новими підставами позову, наданими на стадії апеляційного розгляду справи. Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених із відповідних підстав у суді першої інстанції, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін. Позивач не спростував у належний процесуальний спосіб висновок експертизи як доказ у справі.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позову та стягнення боргу ґрунтуючись на експертному висновку, який відповідає вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України у чинній редакції, сам по собі правильний. Відповідач не довів відсутності своєї вини в порушенні зобовязання. Поряд із цим, визначаючи конкретну належну до стягнення суму боргу за кредитним договором суд першої інстанції зробив невірні висновки з результату експертизи і обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до невірного визначення суми стягнення та валюти, в якій належало стягнути борг. Не визначив суд і елементів стягнутого боргу.

Вимога позивача полягала у стягненні боргу за кредитом і процентами у валюті договору швейцарських франках, а пені у національній валюті гривні. Позивач управі вимагати борг у такий спосіб. У цілях встановлення ціни позову кредитор за відповідним валютним курсом визначив еквівалент суми заборгованості у 31843,73 швейцарські франки як 842847,97 грн. Тож разом із пенею у 79013,07 грн ціна позову склала 921861,04 грн.

Висновком експертизи підтверджено заборгованість позичальника перед банком станом на 13.03.2017 у сумі 28377,39 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ 100 швейцарських франків/2646,8255 грн на 13.03.2017 є еквівалентом 751099,99 грн, де заборгованість: за кредитом 27181,74 швейцарських франків (еквівалент 719453,23 грн), за процентами 1195,65 швейцарських франків (еквівалент 31646,77 грн), а також належна з відповідача пеня в сумі 58131,96 грн. У гривневому еквіваленті підтверджується заборгованість і пеня загальною сумою у 809231,95 грн.

Суд першої інстанції помилково визначив належну до стягнення суму шляхом віднімання від гривневого еквіваленту підтвердженої експертом суми заборгованості тієї суми в гривневому еквіваленті, що не була підтверджена і предявлялася до стягнення безпідставно (809231,96 грн 112629,08 грн = 696602,88 грн). Це унеможливило і визначення елементів боргу. Всупереч положенням цивільного процесуального закону суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і попри заявлену до стягнення відповідну суму у швейцарських франках стягнув усю заборгованість у гривнях. Суд вирішив вимогу, яка не заявлялася позивачем. Таким вирішенням справи порушені законні права позивача, ці доводи апеляції обґрунтовані.

Натомість слід було стягнути вищевказані суми, що були підтверджені розрахунком експерта і не були спростовані відповідачем, у відповідних частинах у швейцарських франках і в гривнях. Загальний гривневий еквівалент належної до стягнення суми становить 809231,96 грн, що беручи до уваги гривневий еквівалент ціни позову складає від неї 87,78%. Підтверджена судовою експертизою до стягнення сума разом з непідтвердженою сумою складають ціну позову (809231,96 грн + 112629,08 грн = 921861,04 грн).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ч.ч. 2, 4 ЦПК України апеляцію позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, позов банку задовольнити частково, стягнути на його користь з відповідача борг за кредитним договором в іноземній валюті в сумі 28377,39 швейцарських франків, що є еквівалентом 751099,99 грн, який складається із заборгованості за кредитом у сумі 27181,74 швейцарських франків і за процентами у сумі 1195,65 швейцарських франків, та в національній валюті пеню в сумі 58131,96 грн, а в інших вимогах позову відмовити.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволено на 87,78% і відмовлено йому у вимогах, які складають 12,22% від ціни позову, за результатом розгляду справи судові витрати слід розподілити з урахуванням цієї обставини. Позивач сплатив судовий збір загальною сумою 36169,80 грн, відповідач оплатив проведення судової експертизи в сумі 22880,00 грн. Оскільки з відповідача на користь позивача належить відшкодувати 31749,85 грн, а з позивача на користь відповідача 2795,94 грн, то з відповідача на користь позивача належить стягнути відповідну різницю (28953,91 грн) у рахунок відшкодування сплачених судових витрат (ст. 141 ч.ч. 1, 10 ЦПК України).

У порядку ст. 96 ЦПК України оригінали письмових доказів, наданих сторонами, слід повернути їх власникам із залишенням у справі копій документів.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ч.ч. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково, рішення Міжгірського районного суду від 21 листопада 2018 року змінити, позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково, стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1):

борг за кредитним договором від 04.06.2007 № 0 у сумі 28377,39 швейцарських франків (двадцять вісім тисяч триста сімдесят сім швейцарських франків 39 сантимів), що за офіційним курсом НБУ 100 швейцарських франків/2646,8255 грн на 13.03.2017 є еквівалентом 751099,99 грн (семисот пятдесяти одної тисячі девяноста девяти гривень 99 коп.), який складається із заборгованості: за кредитом 27181,74 швейцарських франків і за процентами 1195,65 швейцарських франків;

пеню в сумі 58131,96 грн (пятдесят вісім тисяч сто тридцять одна гривня 96 коп.).

У інших вимогах позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 28953,91 грн у рахунок відшкодування сплачених судових витрат.

Повернути: ПАТ «УкрСиббанк» - оригінал кредитної справи за кредитним договором від 04.06.2007 № 0 та конверт із додатками до неї; ОСОБА_2 конверт з розрахунковими та іншими документами за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 лютого 2019 року.

Судді