Ухвала

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 467/430/18

провадження № 61-1594ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Арбузинська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Заява обґрунтована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис за № 86.

Його батьками у свідоцтві про народження зазначено, в графі батько - ОСОБА_7 і в графі мати - ОСОБА_6

ОСОБА_4 зазначав, що 18 серпня 2016 року його батько зробив на нього заповітне розпорядження щодо всього належного останньому майна і майна, на яке він буде мати право на день смерті, посвідчивши це в Садівській сільській раді Арбузинського району Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року його батько помер, про що Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблено актовий запис про смерть за № 48 та видано свідоцтво.

22 березня 2018 року він, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, у встановленому законом порядку, звернувся до Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в свідоцтві про його народження та в свідоцтві про смерть батька є розбіжності, а саме прізвище в свідоцтві про народження в графі батько зазначено як «ОСОБА_7», а в свідоцтві про смерть -як «ОСОБА_7».

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ним, а саме, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є його батьком.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, є батьком ОСОБА_4, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вона підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки відсутній спір про право, а доводи заяви є обґрунтованими й доведені належними й допустимими доказами.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_8, який не брав участі у справі, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення районного суду, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4, оскільки вказаним судовим рішенням зачіпаються його права, як спадкоємця після смерті батька - ОСОБА_7

ОСОБА_8 зазначав, що між ним та братом - ОСОБА_4 існує спір про право на спадкове майно, що залишилося після смерті їхнього батька, але суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, порушивши його права.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року скасовано.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Відповідно до роз'яснення, наданого судам у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2009 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України 2004 року, залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК Українисуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Апеляційним судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4 Батьками у свідоцтві про народження, в графі батько зазначено ОСОБА_7 і в графі мати - ОСОБА_6

У паспорті батька - його прізвище записано як ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, про що Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції вчинено запис за № 48.

ОСОБА_4 у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

На підставі зазначеної заяви Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа № 31/2018.

Проте, при встановленні факту родинних відносин між ОСОБА_4 та спадкодавцем, йому було роз'яснено, що в поданих ним документах містяться розбіжності у прізвищі, а саме, у свідоцтві про народження заявника прізвище батька зазначено як «ОСОБА_7», а у свідоцтві про смерть - як «ОСОБА_7». Зазначені обставини унеможливлюють встановлення родинних зв'язків з померлим, відповідно, і видачу свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись до суду із зазначеною заявою, ОСОБА_4 вказував, що такий факт йому необхідний для подальшого оформлення спадкових прав, проте не зазначав про наявність інших спадкоємців і не подав позовної заяви.

Із поданої ОСОБА_8 до суду апеляційної скарги вбачається, що він теж є сином спадкодавця і претендує на спадщину, вчинив для цього дії.

Таким чином, існує спір про право, що вже саме по собі виключало право суду розглядати дану справу в порядку окремого провадження.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, оскільки із указаної заяви ОСОБА_4 вбачається спір про право на спадщину.

Верховний суд зазначає, що залишення заяви про встановлення факту родинних відносин без розгляду не позбавляє ОСОБА_4 права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Доводи заявника, наведені в касаційній скарзі, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, вказують на особисте тлумачення заявником норм права та в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування норм є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Арбузинська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносинза касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк