Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 310/1908/17

провадження № 61-35729св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Берестівська сільської рада Бердянського району Запорізької області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:Бердянська районна рада, Бердянська районна державна адміністрація, служба у справах дітей Бердянської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року у складі судді Крамаренка А. І. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Бердянська районна рада, Бердянська районна державна адміністрація, служба у справах дітей Бердянської районної державної адміністрації, про визнання рішень сільської ради незаконними і зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Карло-Марксівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 08 жовтня 2013 року № 08 «Про забезпечення житлом» на виконання Програми забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, яка була затверджена рішенням Бердянської районної ради від 29 березня 2013 року № 14, йому була надана для проживання квартира АДРЕСА_1.

У січні 2017 року він направив до Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області заяву про передачу у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1.

У лютому 2017 року він отримав відповідь Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 31 січня 2017 року № 01-31/100, в якій було зазначено, що у прийнятті рішення щодо приватизації квартири йому відмолено, оскільки рішенням від 09 грудня 2016 року № 10 квартиру АДРЕСА_1 визнано соціальним житлом.

Крім того, рішенням Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 09 грудня 2016 року № 11 йому надано у користування соціальне житло - квартиру АДРЕСА_1 та запропоновано укласти договір оренди цього житла строком на 10 років.

Вказував, що надана йому у користування квартира АДРЕСА_1 є житловим приміщенням, перебувала у комунальній власності територіальної громади Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, а тому відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» може бути об'єктом приватизації. Він участі у приватизації житла раніше не приймав.

З урахуванням вказаного, Берестівська сільська рада Бердянського району Запорізької області безпідставно відмовила йому у приватизації квартири АДРЕСА_1 та визнала цю квартиру соціальним житлом.

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконними і скасувати рішення Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 09 грудня 2016 року № 10 і № 11.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів наявності підстав для визнання незаконними і скасування рішень Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 09 грудня 2016 року № 10 і № 11, оскільки вони відповідають вимогами Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про житловий фонд соціального призначення».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що частиною першою статті 5 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що житловий фонд соціального призначення формується органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 22 вказаного Закону жилі приміщення за договором найму соціального житла надаються громадянам на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Рішення про надання жилого приміщення є підставою для укладення договору найму соціального житла.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувані рішення Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області прийняті у межах компетенції, визначеної Законом України «Про місцеве самоврядування в України», та відповідають вимогам Закону України «Про житловий фонд соціального призначення».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не врахували, що на момент передання йому у користування згідно з рішенням Карло-Марксівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 08 жовтня 2013 року № 08 квартири АДРЕСА_1, вона перебувала у комунальній власності, тому могла бути об'єктом приватизації. Крім того, своє право на приватизацію житла він не використав. Лише після ініціювання ним питання приватизації вищевказаної квартири, Берестівська сільська рада Бердянського району Запорізької області прийняла рішення про визнання спірної квартири соціальним житлом та відмову у її приватизації.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року Берестівська сільська рада Бердянського району Запорізької області та служба у справах дітей Бердянської районної державної адміністрації направили відзиви на касаційну скаргу аналогічного змісту, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Так, на виконання вимог Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» сільською радою прийнято рішення про визнання спірної квартири соціальним житлом і надання її користування позивачу, як особі, яка має право на соціальне житло. Разом з тим, у частині п'ятій статті 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що соціальне житло не підлягає приватизації. З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що соціальне житло - це житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» відповідно до Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно.

Користування соціальним житлом є платним. Плата за соціальне житло, визначена статтею 28 цього Закону, складається з плати, яка вноситься безпосередньо наймачем, та державної допомоги, що надається відповідно до закону.

Соціальне житло надається органами місцевого самоврядування.

Частинами третьою, п'ятою статті 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» встановлено, що соціальне житло використовується лише за призначенням відповідно до правил утримання жилих будинків.

Соціальне житло не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, продажу, даруванню, викупу та заставі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» житловий фонд соціального призначення формується органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2 частини першої статті 9 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до закону створюють за рахунок коштів місцевих бюджетів, інших джерел фінансування житловий фонд соціального призначення.

Підставою для заселення житла із житлового фонду соціального призначення є договір найму соціального житла (частина перша статті 20 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»).

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконним і скасування рішення Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 09 грудня 2016 року № 10 «Про визнання житла соціальним», яким квартиру АДРЕСА_1 визнано соціальним житлом,оскільки зі змісту статей 9, 20 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», вбачається, що саме до компетенції органів місцевого самоврядування віднесено питання формування житлового фонду соціального призначення.

Таким чином, відсутні підстави й для визнання незаконним і скасування рішення Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 09 грудня 2016 року № 11 «Про надання житла ОСОБА_4 з числа дітей-сиріт», яким ОСОБА_4 надано соціальне житло на підставі договору оренди цього житла строком на 10 років, оскільки це рішення відповідає вимогам статей 3, 20 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення».

Оскільки у частині п'ятій статті 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» встановлено, що соціальне житло не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, продажу, даруванню, викупу та заставі, позивачу обґрунтовано було відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги, що лише після ініціювання питання приватизації вищевказаної квартири, Берестівська сільська рада Бердянського району Запорізької області прийняла рішення про визнання спірної квартири соціальним житлом є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 квартиру надано згідно з рішенням Берестівська сільська рада від 09 грудня 2016 року № 11 у користування з пропозицією укладення договору оренди.

Інші доводи на правильність висновків суду не впливають, оскільки вже були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, і стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк