ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В АЛ А

14 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 2-5304/2005

Провадження № 22-ц/818/981/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

перевіривши у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2005 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення юридичного факту,

в с т а н о в и в:

У березні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України в м. Харкові у період з січня 1990 року до січня 1991 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2005 року заяву задоволено. Визнано факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України у місті Харкові з січня 1990 року по січень 1991 року.

У грудні 2018 року Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, апеляційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2005 року подано Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській областіу грудні 2018 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 294 ЦПК України в редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

За положеннями ст. 354 ЦПК України, який діє на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (ч. 2 ст. 358 ЦПК).

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2012 року Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області зверталось до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дзержинського районного суду від 21.09.2012 року у задоволенні заяви відмовлено.

Звертаючись 04.12.2018 року із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області зазначило, що 27.11.2018 року до управління надійшли матеріали, які спростовують висновки суду першої інстанції про перебування ОСОБА_1 на території України у 1990-1991 роках.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було залишено без руху, надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

08.01.2019 року на виконання вимог вищевказаної ухвали Харківського апеляційного суду Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої зазначено, що лише 27.11.2018 року на адресу управління надійшов лист ГУ НП в Київській області, в якому міститься інформація, що спростовує висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні. Крім того, розгляд даної справи надзвичайно важливий для заявника, оскільки стосується питань щодо надання особою неправдивих відомостей з метою подальшого набуття громадянства України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»),

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2005 року є неповажними, у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2005 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 14 січня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова