Ухвала

24 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 183/5818/16

провадження № 61-21656ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу Фермерського господарства «Приват - Агро» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Приват - Агро», третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зустрічним позовом Фермерського господарства «Приват - Агро» до ОСОБА_1 , третя особа - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання права на оренду земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фермерського господарства «Приват - Агро» (далі - ФГ «Приват - Агро») на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня

2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк до 28 грудня 2019 року для подання до Верховного Суду доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду, сплати судового збору та подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням усіх учасників справи та її копій відповідно до кількості учасників справи.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга у новій редакції, копії скарги відповідно до кількості учасників справи, платіжне доручення про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду представник заявника отримав 29 жовтня 2019 року, про що міститься відмітка у матеріалах справи. Доказів на підтвердження зазначеного не надано.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскаржувана постанова апеляційного суду була проголошена у 25 вересня

2019 року та оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень

30 вересня 2019, а із касаційною скаргою заявник звернувся 28 листопада

2019 року.

Наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року були визнані неповажними, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Діючи на власний розсуд, заявник, повторно звертаючись з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, лише послався на те, що належні докази на підтвердження дати отримання заявником оскаржуваної постанови апеляційного суду містяться у матеріалах справи.

Верховний Суд позбавлений можливості перевірити зазначені заявником доводи, оскільки у розпорядженні суду наявні лише матеріали касаційного провадження. Питання про відкриття провадження та витребування матеріалів справи вирішується судом у разі, якщо касаційну скаргу подано у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України (частина 7 статті 394 ЦПК України).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від

21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Таким чином, недоліки касаційної скарги зазначені в ухвалі Верховного Суду від 05 грудня 2019 року, в частині надання доказів на підтвердження дати отримання постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня

2019 року, заявник не усунув.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Приват - Агро» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Приват - Агро», третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зустрічним позовом Фермерського господарства «Приват - Агро» до ОСОБА_1 , третя особа - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання права на оренду земельної ділянки,вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик