ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2612/19 Справа № 215/3656/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року, яке ухвалене суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 жовтня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ПІВНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК від 07.08.2018 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 65 % з 30 липня 2018 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи безстроково.

Вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 180 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у розмірі 50 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення розміру суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки, позивач добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах.Разом з тим, існує причинно-наслідковий зв'язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

Також, відповідач зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК не може бути визнаний беззаперечним доказом заподіяння позивачеві моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК» - Доценко Т.Ю., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга відповідача ПАТ «ПІВНГЗК» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.08.1983 року по 06.08.2018 року працював у Ганнівському кар'єрі ПівнГЗК, ВАТ ПівнГЗК, ПАТ ПівнГЗК, правонаступником якого є відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК», машиністом екскаватору з прийому та навантаження гірничої маси у шкідливих умовах праці (а.с. 4-8).

06.08.2018 року - позивач звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 31.05.2018 року, протокол № 783, у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозами: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, синдром дисциркулярної енцефалопатії з вестибулярною дисфункцією у сполученні вегетативно-сенсорною полінейропатією з двобічним плечолопатковим періатрозом, ПФ другого ступеня, остеоартрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів, ПФ першого-другого ступеня, порушення трофіки кистей, полірадикулопатією попереково-крижовою L5, S1 та шийною С5, С6, білатерально, переважно зліва, зі стійким больовим синдромом та вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді періатрозу колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеня; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеню. (а.с. 9-10).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 червня 2018 року, причиною виникнення зазначених професійних захворювань у ОСОБА_1 є робота впродовж 32 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, які перевищували нормативні показники. Так, еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації перевищує нормативний на 4 дБ ( 105 дБ при ГДР 101 дБ) згідно ДСН 3.3.6.039-99. Вміст пилу з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 2,45 рази перевищує ГДК ( 4,9 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3 ) згідно галузевих норм(а.с. 11-14).

Висновком МСЕК від 07 серпня 2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 %, з яких: 55% - по вібраційній хворобі та 10% - ХОЗЛ з 30 липня 2018 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи безстроково. (а.с. 18).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 червня 2018 року, причиною професійних захворювань позивача є робота позивача у Ганнівському кар'єрі ПівнГЗК, ВАТ ПівнГЗК, ПАТ ПівнГЗК, правонаступником якого є відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК», впродовж 32 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець ПРАТ «ПІВНГЗК», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПРАТ «ПІВНГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 червня 2018 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21 червня 2018 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота, тільки на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК», в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 32 років 8 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 65%, визнання його людиною з інвалідністю третьої групи,стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі можливість його відновлення, зважаючи на встановлення ступеня втрати професійної працездатності та групи інвалідності, які встановленні безстроково.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: