КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1184/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Дубановська І.Д.
357/7913/18-ц Доповідач-ЧобітокА.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Потіївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

у с т а н о в и в:

У липні 2018 року позивач пред'явив вищевказаний позов до відповідача, у якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його бабуся ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшли належні їй за життя земельні ділянки, які знаходяться на території Соколівської сільської ради. Він звернувся до нотаріуса для оформлення прав на спадкове майно до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Строк ним пропущений по причині того, що оскільки проживав разом із спадкоємцем до дня її смерті без реєстрації, то уважав, що прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, користуючись будинком. На підставі викладеного, посилаючись на норми закону просив позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалася, йому було відмовлено державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори в оформленні спадкових справ на майно, оскільки він не прийняв спадщину в установлений законом шестимісячний строк. Уважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо відсутності поважних причин пропуску для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач був змушений їздити на роботу в інший населений пункт, що створило для його істотні труднощі для подачі заяви про прийняття спадщини.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 рокупомерла ОСОБА_3.

ОСОБА_2звернувся до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на майно.

19.05.2018 року нотаріусом відмовлено йому, в звязку із тим, що він у встановлений законом строк спадщину не прийняв.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (постанова Верховного Суду у справі №180/1163/16-ц від 06.02.2018 року). Наведені причини пропуску строку для прийняття спадщини суд уважав такими, щоне відносяться до таких, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій та не можуть бути визнані поважними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі оскільки судом невірно встановлено фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме - дві земельні ділянки кадастрові номери : НОМЕР_1, НОМЕР_2, які розташовані на території Соколівської сільської ради (а.с.13-14).

ОСОБА_2, є онуком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження його та його батька ОСОБА_4 ( а.с.9-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Позивач у даній справі, будучи онуком померлої ОСОБА_3, має право на спадкування у п'яту чергу за законом.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України)..

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Потіївської сільської ради 04.04.2018 року за № 02-23-164, ОСОБА_3 проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 - до дня смерті. За вказаною адресою на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали: невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживав без реєстрації ( а.с. 8).

Як убачається із постанови державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 19.05.2018 року за №1386/02-31 про відмову ОСОБА_2 в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилося після померлої ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину, то відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру №51977830 від 19.05.2018 року спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 не відкривалася. При цьому нотаріус установив, що ОСОБА_2 не має права на спадкування, оскільки спадщину в установлений законом строк не прийняв, а на день смерті ОСОБА_3 з нею була зареєстрована та проживала її невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а її онук ОСОБА_2 - проживав без реєстрації.

Відмовляючи ОСОБА_2 в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки спадщину у встановлений законом строк спадкоємець не прийняв, нотаріус послався на ст.ст. 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 49,50 Закону України «Про нотаріат» та Глави 10 і 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( а.с. 12).

Відповідно до п. 3.21. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із п. 3.22., указаного Порядку, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до нотаріуса ОСОБА_2 звернувся як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ідержавним нотаріусом ОСОБА_2 фактично було відмовлено і як спадкоємцю, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, і як спадкоємцю, який проживав без реєстрації.

Даний позов ОСОБА_2 також обґрунтовував тим, що не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця,у передбачений законом шестимісячний строк, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 до дня її смерті, за місцем її реєстрації, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Потіївської сільської ради 04.04.2018 року за № 02-23-164.

Верховний Суд у постанові № 484/747/17 від 10.01.2019 року зазначив, що місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_2 уважається таким, що прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому він не повинен був подавати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк (шість місяців після відкриття спадщини).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин відсутні правові підстави щодо визначення ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, унаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але з тих підстав, що визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини останній не потребує, оскільки прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3,як спадкоємець який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд апеляційної інстанції уважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_3, не позбавлений права звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

ОСОБА_2 зазначає, що на момент відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, однак не був зареєстрований за адресою місця проживання ОСОБА_3, тобто відповідно до п. 3.22 факт його проживання не підтверджений відповідними документами, якими є паспорт з відміткою про реєстрацію або довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто,факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Метою встановлення факту проживання є отримання права на звернення до нотаріальної контори з заявою про ви дачу свідоцтва про право на спадщину.

Тобто, встановлення даного факту породжуватиме для ОСОБА_2 юридичний наслідок, від якого залежить одержання заявником свідоцтва про право на спадщину.

При цьому слід зазначити, що в даному випадку відсутній спір про право, оскільки будь-які інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, а Потіївська сільська рада визнає за ОСОБА_2 право на спадкування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Потіївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук