Справа № 589/2392/18
Провадження № 2/589/353/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

06.06.18 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 14710,89 грн за кредитним договором № б/н від 01.12.2008 року, судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.12.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 14710,89 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 494,70 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 9539,17 грн; нарахована пеня - 3738,41 грн; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 250 грн; штраф (процентна складова) 688,61 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом.

В свою чергу відповідач, 11.07.2018 року надав до суду відзив, в якому, заперечуючи проти позову, посилався, зокрема, неправомірне здійснення нарахування відсотків за збільшеною відсотковою ставкою, яка сторонами погоджена не була, застосування подвійної цивільно-правової відповідальності у виді штрафу та пені за одне і те саме порушення та просив застосувати позовну давність до позовних вимог.

13.08.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій представник позивача просив повністю задовольнити вимоги позову, мотивуючи тим, що вимоги позивача відповідають вимогам закону, визначені умовами договору та подані в межах позовної давності. В підтвердження того, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг затверджених наказом банку від 06.03.2010 року позивач надав копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ОСОБА_1 від 14.08.2014 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надавав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту 494 грн 70 коп не оспорює та просив рішення суду ухвалити з урахуванням Постанови та висновку Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року, по справі №342/180/17.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.12.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У даній заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pr.ua.

Також, позивачем надано з позовною заявою довідку про умови кредитування, зміст якої суд позбавлений можливості дослідити через те, що її текст є нечитаємим, а отже суд вважає, що обставини підписання відповідачем цього документу є невстановленими.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.04.2018 року складає - 14710,89 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 494,70 грн; заборгованість за нарахованими відсотками - 9539,17 грн; нарахована пеня - 3738,41 грн; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 250 грн та штраф (процентна складова) 688,61 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтями 610 , 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 01.12.2008 року процентна ставка не зазначена, надані банком Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а додана до позовної заяви довідка про умови кредитування є нечитаємою.

Більш того, позивач у відзиві вказує, що зазначена ним процентна ставка у розрахунку в розмірі 30% є помилковою та він зобов`язується зробити перерахунок заборгованості з урахуванням відсоткової ставки 22,8%, подавши уточнену позовну заяву.

Однак, починаючи з серпня 2018 року і по день винесення рішення, позивач вказані недоліки не усунув, незважаючи на нагадування суду.

А отже, вимога про стягнення відсотків залишилась необґрунтована.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В обґрунтування вказаних вимог ПриватБанк зазначав, що підпис відповідача в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку.

На підтвердження цих вимог позивач надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані та довідку про умови кредитування, з якої неможливо установити її зміст (а.с. 9).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Надана позивачем копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ОСОБА_1 від 14.08.2014 року також не містить таких підтверджень.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказаним спростовуються доводи позову про те, що наявність підпису на анкеті-заяві свідчить про укладення кредитного договору з одночасним узгодженням всіх істотних його умов.

До того ж, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦПК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

До цього необхідно зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, при укладенні договору з відповідачем, ПриватБанк не дотримався вимог добросовісності, розумності і справедливості та переклав на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, суд приходить в до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами та неустойкою.

Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 494,70 грн.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою статті 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 59 грн 25 коп судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 258-259, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Шосткинським МРВ УМВС України в Сумській області, 21.01.2005 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського,1Д, , рах. № НОМЕР_3 , МФО 305299) суму заборгованості за договором № б/н від 01.12.2008 року в розмірі 494 грн 70 коп та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 59 грн 25 коп, загалом визначивши до стягнення 553 грн 95 коп.

В іншій частині відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Повний текст рішення складено 20.12.2019 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко