Справа № 379/1388/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2019 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ у Таращанському районі Міжрайнного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.10.2018 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 23 квітня 2018 року помер її батько ОСОБА_2, якого за рішенням Таращанського районного суду Київської області від 27.08.2009 року було визнано безвісно відсутнім з 01.12.2006 року, а за рішенням цього ж суду від 23.03.2018 року його було оголошено померлим і прийнято вважати днем його смерті дату набрання вказаним рішенням законної сили, тобто 23.04.2018 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, і на земельну ділянку площею 2,7730 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :04:003:0032, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, що належала її батькові на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ №109654, виданого 01.04.2004 року Таращанською районною державною адміністрацією Київської області, який в даний час втрачено і поновити неможливого оскільки її батько ОСОБА_2 помер.

Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Інших спадкоємців за заповітом чи законом, які претендують на вищевказане спадкове майно спадкодавця немає.

В звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку і, як наслідок, неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, остання звернулася до суду з даним позовом.

Позивач в підготовче судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи: Відділу у Таращанському районі Міжрайнного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 90/2018, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що 23 квітня 2018 року помер її батько ОСОБА_2 (а.с. 5). Останнього було оголошено померлим за рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23.03.2018 року і прийнято вважати днем його смерті дату набрання вказаним рішенням законної сили, тобто 23.04.2018 року(а.с.8-9.). З 21.06.2002 року по 17.11.2006 року він був зареєстрований та фактично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Після смерті батька позивача - ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, і на земельну ділянку площею 2,7730 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :04:003:0032, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, що належала її батькові на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ №109654, виданого 01.04.2004 року Таращанською районною державною адміністрацією Київської області.

За життя батько позивачки заповіту не складав. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні.

Будучи спадкоємцем за законом, позивач 22.05.2018 звернулася до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену спадкову земельну ділянку приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3В, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа та запропоновано звернутися до суду (а.с.19).

Факт того, що власником земельної ділянки площею 2,7730 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :04:003:0032, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, дійсно був спадкодавець, підтверджується довідкою №227 від 13.06.2013 виданою виконавчим комітетом Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області (а.с.12), даними книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) що видаються Таращанською РДА Київської області, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 26.06.2018.

Спадщину у встановлений законодавством строк позивач прийняла, проте документально не оформила.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації .

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або не законність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що позивач як єдиний спадкоємець за законом після смерті батька фактично успадкувала земельну ділянку, і відповідно до ст. 392 ЦК України як власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 182, 392, 1216, 1218, 1223, 1268, 1270, 1297 ЦК України, ст.125 ЗК суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 23 квітня 2018 року, право власності на земельну ділянку площею 2,7730 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :04:003:0032, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії КВ №109654, виданого 01.04.2004 року Таращанською районною державною адміністрацією Київської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду і через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:ОСОБА_4