ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 391/544/19

провадження № 22-ц/4809/1947/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Гребенюк Олександр Сергійович, Крилова ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року у складі судді Мумиги І. М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 березня 2010 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором відповідач, станом на 30 червня 2019 року має заборгованість у розмірі 12559 грн. 16 коп., з яких: 2403 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом, 7883 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1198 грн. 62 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 574 грн. 25 коп. штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 12559 грн. 16 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2403 грн. 23 коп.. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що суд не звернув уваги на наявні в матеріалах справи Заяву-анкету та Довідку про умови кредитування, які підписані відповідачем. У цих документах міститься інформація про тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф та комісію. З урахуванням цього відповідач обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані. Крім цього відповідач взагалі не заперечував факт погодження з ним умов кредитування, факт ознайомлення з Умовами та правилами та Тарифами, а також факт укладення договору та розмір наявної заборгованості. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18 жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Суд не дослідив та не надав правової оцінки підписаній позичальником довідці про умови кредитування, а отже висновок суду про відсутність домовленості між сторонами про розмір процентів та сплату неустойки не відповідає дійсним обставинам справи. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів по кредиту. За весь період користування кредитною карткою відповідачем сплачувалися кошти за користування кредитом, а тому можна вважати, що процентна ставка була узгоджена сторонами.

Апеляційне провадження відкрито 10 грудня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.91), ухвалою від 21 грудня 2019 року призначено розгляд справи на 26 грудня 2019 року (а.с.96).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, в якій зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вищевикладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року справа № 428/4028/15-ц провадження № 61-20567св18, у яких зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності є неможливим покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26 березня 2010 року відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ця заява не містить відомостей щодо встановлення кредитного ліміту, процентної ставки за користування грішми та відповідальності за порушення грошового зобов`язання, в заяві лише зазначено, що відповідач бажає оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна» (а.с.11).

Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписано (а.с.13-27).

Разом з тим, 26 березня 2010 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено процентну ставку за користування кредитом 30 відсотків річних, строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця в розмірі 7%, наступного за звітним, порядок нарахування пені 1 за кожен день прострочення кредиту та пені 2 в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць за наявності прострочення по кредиту та процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, розмір штрафу за порушення строків платежів більше ніж 30 днів 500 грн. + 5% від ціни позову (а.с.12).

Слід зазначити, що на підтвердження позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості, анкету-заяву відповідача, підписану позичальником довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг. Інших доказів позивач не надав: зокрема, щодо розміру встановленого кредитного ліміту, строку дії кредитної картки для визначення строку кредитування, щоб встановити період нарахування відсотків та неустойки, виписки по рахунку.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Банк станом на 30 червня 2019 року визначив заборгованість у розмірі 12559 грн. 16 коп., з яких: 2403 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом, 7883 грн. 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1198 грн. 62 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 574 грн. 25 коп. штраф (процентна складова).

На підтвердження розміру заборгованості банк надав розрахунок (а.с.8-10).

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, за відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік. З вересня 2014 року процентну ставку визначено на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року 43,20% (а.с. 8-10).

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Згідно із частиною третьою 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Правовий висновок щодо порядку та умов збільшення процентної ставки викладено Верховним Судом України в постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17.

За таких обставин, виходячи з умов кредитування, які підписані відповідачем, та відсутності її письмової згоди на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку наведений в розрахунку розмір процентів є неправильним, внаслідок чого визначена позивачем заборгованість є значно завищеною.

Розрахунком банку підтверджується, що відповідач виконувала умови кредитного договору, на час введення підвищеної процентної ставки заборгованість за процентами складала 22 грн.06 коп., тіло кредиту становило 416 грн.50 коп., а заборгованість за неустойкою взагалі відсутня.

Всього відповідач сплатила банку на погашення кредиту 9178 грн.10 коп., з яких банк зарахував на сплату неустойки 1421 грн.38 коп., на сплату процентів 3270 грн. 24 коп., з яких 1024 грн.42 коп. було сплачено до 01 вересня 2014 року та з 2245 грн. 82 коп. з 01 вересня 2014 року.

Враховуючи проценти 30 відсотків річних згідно з підписаною довідкою, а також те, що з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2016 року тіло кредиту коливалося в сумі від 142 грн.29 коп. до 494 грн.26 коп., а з 01 липня 2016 року по 30 червня 2019 року становило 2403 грн.23 коп., то відповідач відповідно до підписаних нею умов вже сплатила банку відсотки за користування кредитними коштами.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції розрахунку банку та підписаної позичальником довідки про умови кредитування, колегія суддів зазначає, що банк встановив два види пені: пеня 1 базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту та пеня 2 1% від заборгованості , але не менше 30 грн. на місяць нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більш ніж 50 грн., а також штраф 500 грн. та 5 % процентів (а.с.12,77).

Тобто, банком нарахована неустойка за прострочення зобов`язання та за несвоєчасність сплати боргу у вигляді і пені і штрафу.

Одночасне застосування неустойки за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17).

Крім того, розрахунком банку підтверджується, що до 01 січня 2014 року банк нараховував пеню відповідно до підписаної позичальником довідки не менше 30 грн. на місяць, а з 01 січня 2014 року в односторонньому порядку почав нараховувати пеню в розмірі не менше 100 грн. на місяць.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відповідно до підписаної довідки про умови кредитування має сплатити штраф 500 грн. фіксована частина та 120 грн. 16 коп. процентна складова 5 % від суми заборгованості за тілом кредиту, всього 620 грн. 16 коп., але враховуючи, що відповідно до розрахунку відповідач вже сплатила заборгованість по пені, штрафам в сумі 1421 грн.38 коп. (а.с.8-10), то заборгованість по сплаті неустойки відсутня.

Правовий висновок про зарахування на погашення тіла кредиту сплачених позичальником коштів, які кредитор безпідставно зарахував на погашення процентів та неустойки при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві- анкеті викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, провадження № 61-11459св19.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову стягненні процентів, неустойки у вигляді пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, підстави для переоцінки яких апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови в стягненні відсотків і неустойки та ухвалення нового рішення про їх стягнення не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення відсотків та неустойки - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко