Справа № 500/3437/18
Провадження № 2/500/959/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , який згодом уточнила (а.с.116-118) про стягнення грошових коштів в сумі 308220грн. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 24 листопада 2015 року між нею та відповідачкою було укладено домовленість по купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість будинку сторони оцінили в 11000 доларів США. В той же день відповідачка отримала від позивачки 2000 доларів США в якості завдатку, про що склали розписку від 24 листопада 2015 року. 05 березня 2016 року відповідачка отримала від позивачки ще 5000 доларів США, решту суму 4000 доларів США, позивачка передала відповідачці у вигляді дачного будинку в садовому товаристві АДРЕСА_2 , розташованому по АДРЕСА_3 . В той же день 05 березня 2016 року відповідачка склала заяву, посвідчену нотаріусом, що вона отримала від позивачки 11000 доларів США. Однак, відповідачка обов`язки не виконала, будинок не переоформила на позивачку, тому позивачка просить стягнути з відповідачки 11000 доларів США за курсом НБУ в сумі 308220грн. Також просила стягнути судові витрати. В судовому засідання представник позивачки позовні вимоги підтримала.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтвердила той факт, що вони домовлялися із позивачкою про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість будинку сторони оцінили в 11000 доларів США. Підтвердила, що отримала від позивачки 6300 доларів США, але іншої частини грошей та дачний будинок не отримувала. Отримані кошти вважає платою позивачки за те, що вона тривалий час проживає в її будинку.

У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованими і такими, що має бути задоволеними частково.

Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2015 року між нею та відповідачкою було укладено домовленість по купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (далі: спірний будинок), вартість будинку сторони оцінили в 11000 доларів США. В той же день відповідачка отримала від позивачки 2000 доларів США в якості завдатку, про що склали розписку від 24 листопада 2015 року (а.с.9). 13 грудня 2015 року позивачка та відповідачка уклали договір-намір попередньої купівлі-продажу спірного будинку, згідно до якого відповідачка отримала 6300 доларів США, загальна сума вартості спірного будинку 11000 доларів США, решту суму 4000 доларів США, позивачка зобов`язалася передати відповідачці у вигляді дачного будинку в садовому товаристві АДРЕСА_2 , розташованому по АДРЕСА_3 (а.с.104). В той же день 05 березня 2016 року відповідачка склала заяву, посвідчену нотаріусом, що вона отримала від позивачки 11000 доларів США (а.с.8), яку згодом відкликала. Судом встановлено, що попередній договір купівлі-продажу будинку був укладений в загальній писемній формі.

З аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли з приводу купівлі-продажу житлового будинку, а тому при їх вирішені необхідно керуватися главою 54 ЦК України, зокрема ст.657 та главою 49 - ст.570, як статтями, що регламентують забезпечення виконання вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку. Так, відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, слід дійти висновку, що оскільки попередній договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами нотаріально не посвідчений, то він в силу ст.215 ЦК України є нікчемним, а тому відповідно ст.216 цього Кодексу, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Підсумовуючи викладене суд вважає, оскільки позивач вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не пред`являв, він обрав не правильний спосіб захисту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Але суд враховує, що відповідно до ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Суд вважає за необхідним з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

У такому випадку, відповідачка ОСОБА_2 зобов`язана повернути другій стороні ОСОБА_3 у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню. Відповідачка ОСОБА_2 неодноразово в судовому засіданні, а також в своїх поясненнях та запереченнях на позовні вимоги, визнавала, що отримала від позивачки 6300 доларів США, а тому у суду немає жодного сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання. За таких обставин, відповідачка повинна повернути позивачці отримані кошти в сумі 6300 доларів США.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи 16 грудня 2019 року - курс долару США до української гривні становить 2349,7996грн. до 100 доларів США. Таким чином сума заборгованості становить 148037грн. 38коп. (6300 х 2349,7996/100), саме у цьому розмірі позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв`язку з задоволенням позову частково, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді витрат на оплату судового збору в сумі пропорційній задоволеній за позовом в розмірі 1480грн. 37коп. та сплачений судовий збір за забезпечення позову 640грн. (двічі по 320грн.), а разом 2120грн. 37коп. (1480,37+320+320)

Керуючись ст.ст.203,215,216,570,635,657 ЦК України, ст.ст.11-13,76-82,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 148037грн. 38коп. заборгованості та 2120грн. 37коп. судових витрат, а разом 150157 (сто п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят сім)грн. 75коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в інший частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 26 грудня 2019 року.

Суддя: В.М.Швець