Ухвала

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 372/3484/16-ц

провадження № 61-27580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів»,

представник позивача - РачинськийВіктор Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Тетяна Олексіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року

у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Журби С. О., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 рокупублічне акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі - ПАТ АКБ «Львів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т. О., про визнання недійсними рішень.

Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2010 року між ПАТ АКБ «Львів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» (далі -

ТОВ «Ізолфа Україна») було укладено генеральні кредитні договори № 41 та

№ 42 (з подальшими змінами та доповненнями), за якими ПАТ АКБ «Львів» передав ТОВ «Ізолфа Україна» кредитні кошти.

З метою забезпечення виконання ТОВ «Ізолфа Україна» своїх зобов'язань перед ПАТ АКБ «Львів» за вказаними кредитними договорами, 13 вересня 2010 року між ПАТ АКБ «Львів», ТОВ «Ізолфа Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки (з подальшими змінами та доповненнями).

За цим договором ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ АКБ «Львів» за належне, своєчасне і повне виконання усіх зобов'язань позичальника ТОВ «Ізолфа Україна» за укладеними з ПАТ АКБ «Львів» генеральними кредитними договорами № 41 та № 42 від 13 вересня

2010 року.

У зв'язку із неналежним виконанням ТОВ «Ізолфа Україна» взятих на себе зобов'язань за генеральними кредитними договорами № 41 та № 42

від 13 вересня 2010 року, у листопаді 2012 року звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення коштів. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року у справі

№ 2-3781/12 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованість за генеральними кредитними договорами № 41 та № 42

від 13 вересня 2010 року у розмірі 18 600 033,50 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року вказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року залишено без змін.

Виконати рішення Печерського районного суду м. Києва виявилося неможливо, у зв'язку із відсутністю у боржника ОСОБА_4 майна, на яке може бути звернено стягнення, так як 27 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики.

За цим договором, ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 у власність грошові кошти у сумі 2 000 000,00 грн без нарахування відсотків за користування ними, які ОСОБА_4 зобов'язався повернути до 27 жовтня 2015 року.

27 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т. О.

За умовами цього договору, на забезпечення належного виконання зобов'язань, що виникають з договору позики, ОСОБА_4 передав

ОСОБА_3 в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 1 064,8 кв. м, житловою площею 326 кв. м та земельну ділянку - загальною площею

0,5184 га, кадастровий номер НОМЕР_1, які розташовані

за адресою: АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Також, 27 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (з подальшими змінами), посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т. О., за умовами якого ОСОБА_3 відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» набув право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за договором позики. Укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя став підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки.

Крім того зазначав, що договір позики від 27 грудня 2012 року, договір іпотеки від 27 грудня 2012 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 грудня 2012 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали після відкриття Печерським районним судом м. Києва провадження у справі № 2-3781/12. Пізніше, земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 було поділено на дві земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

27 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено ряд договорів купівлі-продажу, за умовами яких, житловий будинок та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, було продано ОСОБА_5

Право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_3, на підставі рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. про державну реєстрацію прав № 391562 від 14 лютого 2013 року (щодо житлового будинку) та № 403515 від 15 лютого 2013 року (щодо земельної ділянки).

Вважав, що рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т. О. № 391562 від 14 лютого 2013 року та № 403515 від 15 лютого 2013 року мають бути визнані недійсними, у зв'язку з їх невідповідністю вимогам законодавства, у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, та порушенням його прав.

Ураховуючи зазначене, ПАТ АКБ «Львів» просив суд визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т. О. № 391562 від 14 лютого 2013 року про державну

реєстрацію права власності на житловий будинок А з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т. О. № 403515 від 15 лютого 2013 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,5184 га, за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, за ОСОБА_3

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня

2017 року у складі судді Потабенко Л. В. позовні вимоги ПАТ АКБ «Львів» задоволено.

Визнано недійсним рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т. О. № 391562 від 14 лютого 2013 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок А з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3

Визнано недійсним рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т. О. № 403515 від 15 лютого 2013 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,5184 га, за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1,

за ОСОБА_3

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внесення змін в частині зміни адреси місцезнаходження іпотечного майна, не є нотаріальною дією з приводу набуття права власності на вказані об'єкти нерухомого майна. Нотаріус, як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя -рішення щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (чинного на час виникнення спірних правовідносин). Тому, дії приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Аврилюк Т. О. щодо прийняття оскаржуваних рішень про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, та договору про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними, у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, а тому позовні вимоги обґрунтовані.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року скасовано.

Провадження у справі закрито.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки,

ПАТ АКБ «Львів» звернувся до суду з позовом, в якому просило визнати недійсними рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу № 391562 від 14 лютого 2013 року та № 403515 від 15 лютого 2013 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку за ОСОБА_3, тобто, позовні вимоги фактично ґрунтуються на протиправності дій приватного нотаріуса, як державного реєстратора, суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, тому, у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, як державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень. Тому, ураховуючи суть спору, підстави і предмет позову та статті 17 КАС України, вказаний спір підлягає розгляду за правилами, встановленими КАС України, а не цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2018 року ПАТ АКБ «Львів» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржуване судове рішення скасувати, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну № 372/3484/16-ц з Обухівського районного суду Київської області.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін

до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються

до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами,

що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року справу за позовом ПАТ АКБ «Львів» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу АриванюкТ. О., про визнання недійсними рішень призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неповно досліджено та з'ясовано обставини справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню. Вважало, що цей спір стосується права власності на нерухоме майно, тобто цивільного права, а тому оспорювання права власності на нерухоме майно має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право, який не може бути предметом розгляду в порядку адміністративної юрисдикції.

Крім того, 04 червня та 06 листопада 2018 року, ПАТ АКБ «Львів» до Верховного Суду було подано клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в яких зазначало, що банк оскаржує судове рішення апеляційного суду з мотивів порушення правил предметної юрисдикції.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу, в якому він зазначав, що касаційну скаргу ПАТ АКБ «Львів» вважає необґрунтованою та просив відмовити в її задоволенні.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостійстатті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи щодо порушення судами правил предметної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Тетяна Олексіївна, про визнання недійсними рішень передати на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк