ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4623/18 Номер провадження 22-ц/814/631/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Пікуля В.П., Лобова О.А.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Миронець ОК., із складанням повного тексту судового рішення - 20 грудня 2018 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення майна, скасування державної реєстрації

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи добросовісним набувачем, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Бабич Степан Валерійович, Друга Полтавська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 зернувся до суду з позовом, змінивши предмет позову просив визнати недійсним договір купівлі - продажу від 30 травня 2018 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем Степаном Валерійовичем, зареєстрований в реєстрі за №279; скасувати запис в державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснений 22 травня 2018 року про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року та ухвали Київського районного суду м.Полтави від 21 травня 2018 року за ОСОБА_4, а саме: на 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м, житлового будинку Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м, сарая-прибудови б1, сарая В, вбиральні Г, навісу Д, літного душа Е, огорожі №1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Бабича Степана Валерійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,індексний номер : 41341576 від 30 травня 2018 року 12:06:42; скасувати запис №26374851 здійснений 30 травня 2018 року 11:48:11 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м., житлового будинку Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., сарая - прибудови б 1, сарая В, вбиральні Г, навісу Д, літного душа Е, огорожі №1; зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, яке було отримано ними на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем Степаном Валерійовичем та зареєстрованого в реєстрі за №279.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 з 1980 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя остання залишила заповіт 22 грудня 1992 року, згідно якого все своє майно повністю заповіла ОСОБА_3. На день смерті ОСОБА_8 належало 3/5 частини жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке скасовано в апеляційному порядку 26 вересня 2018 року. Згідно договору купівлі-продажу від 30 травня 2018 року ОСОБА_4 продала 3/5 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2. На підставі вказаного договору, державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_2.

07 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просила визнати її добросовісним набувачем майна, а саме: 3/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона на підставі договору купівлі продажу від 30 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Бабичем С.В., придбала у ОСОБА_4 3/5 частин житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1. При укладенні вказаного договору ОСОБА_2 було відомо, що частина спірного будинку належала ОСОБА_4 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави 10 січня 2018 року, яке на час укладення договору, набрало законної сили. Вважає, себе добросовісним набувачем вказаного житлового будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу від 30 травня 2018 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем Степаном Валерійовичем, зареєстрований в реєстрі за №279.

Скасовано запис в державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснений 22 травня 2018 року про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2018 року за ОСОБА_9, а саме: на 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м, житлового будину Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м, сарая-прибудови б1, сарая В, вбиральні Г, навісу Д, літного душа Е, огорожі №1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Бабича Степана Валерійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,індексний номер : 41341576 від 30.05.2018 року 12:06:42.

Скасовано запис №26374851 здійснений 30.05.2018 року 11:48:11 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м., житловий будинок Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., сарай - прибудова б 1, сарай В, вбиральня Г, навіс Д, літній душ Е, огорожа №1.

Зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м., житловий будинок Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., сарай - прибудова б 1, сарай В, вбиральня Г, навіс Д, літній душ Е, огорожа №1, яке було отримано ними на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабич Степаном Валерійовичем, та зареєстрованого в реєстрі за №279.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 234,93 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 234,93 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 234,93 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 1496,93 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1496,93 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 1496,93 гривень судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_2, та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, стягнути на її користь понесені судові витрати в сумі 1056 грн. 90 коп.

Вказує, що судом першої інстанції не було з'ясовано яке прийнято рішення органом слідства за заявою ОСОБА_3, щодо підроблення і внесення недостовірних відомостей в офіційні документи в результаті чого, ОСОБА_2, набула право власності на спірну частину домоволодіння, не з'ясовано чи причетний сам ОСОБА_3 до кримінально карного діяння і чи не було у нього змови з ОСОБА_4 або з іншими особами. Відповідно, на думку апелянта суд першої інстанції, зобов'язаний був зупинити провадження у справі на підставі п. 6. ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_2 було відомо про права ОСОБА_3 на спірне житло.

Судом залишено поза увагою, що ОСОБА_2 приватизувала земельну ділянку під спірним будинком, тому цей будинок є власністю останньої.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - адвокат Панченко О.О., вказує, що підстав для зупинення провадження у справі в суді першої інстанції не було. Крім того, вважає, що факт приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки приватизація земельної ділянки відбулася в той час, коли провадження у даній справі було відкрито та накладено арешт на спірне будинковолодіння. Просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору купівлі - продажу від 30 травня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем Степаном Валерійовичем, ОСОБА_4, продала, а ОСОБА_2, придбала 3/5 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності за ОСОБА_2, на вказане домоволодіння, зареєстровано в Державному реєстрі права власності за № травня 2018 року, як приватна спільна часткова власність.

Право власності на вказане домоволодіння виникло у ОСОБА_4, на підставі рішення Київського районного суді м. Полтави від 10 січня 2018 року, яке постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення членом сім'ї та визнання права власності на 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 відмовлено.

Встановлено, що спірне домоволодіння згідно свідоцтва № 276 від 19 листопада 1985 року на праві особистої власності на жилий будинок належало, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8. (т. 1 а.с. 7, 9)

За життя ОСОБА_8, склала заповіт від 22 грудня 1992 року, згідно якого заповіла усе своє майно ОСОБА_3. (т. 1 а.с. 8)

Станом на момент смерті спадкодавиці, ОСОБА_3, проживав та був зареєстрований з 12 липня 1983 року у будинку, який залишено йому у спадщину, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину. (т.1 а.с. 5, 6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, рішення, яке стало підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_4, яка в подальшому уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_2, скасовано, даний факт свідчить проте, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, тому права позивача, як власника майна, підлягає захисту шляхом визнання договору - купівлі продажу недійсним та повернення майна власнику.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду України від 11.06.2014 року №6-52 цс14, в якій зазначено, що за змістом ст.388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасовано вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Так, ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України РСР від 18.07.1963 року, ОСОБА_3, фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8, але свідоцтво не отримав та не зареєстрував право власності на 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Вбачається, що рішенням Київського районного суді м. Полтави від 10 січня 2018 року визнано ОСОБА_4 членом сім'ї ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано за нею право власності на 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року, вказане рішення районного суду скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3, є спадкоємцем померлої ОСОБА_8.

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно вибуло із власності спадкоємця ОСОБА_3, поза його волею, що підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що укладаючи договір купівлі-продожу спірного будинку ОСОБА_2 не виявила обачність та не з'ясувала питання щодо права ОСОБА_3 на спірний будинок. Під час вчинення правочину, ОСОБА_2 повинна була пересвідчитися у праві на відчуження ОСОБА_9 спірного будинку, оскільки вона була сусідкою як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за заявою ОСОБА_3 06.11.2018 року до ЄРДР було внесено відомості про підроблення та внесення недостовірних відомостей про предмет договору купівлі-продажу, в результаті чого, ОСОБА_2, набула право власності на спірну частину домоволодіння. Відповідно, на думку апелянта суд першої інстанції, зобов'язаний був зупинити провадження у справі на підставі ч. 6. Ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Колегія суддів зазначені доводи до уваги не приймає, оскільки суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, якщо існує об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається. Наявність відомостей внесених до ЄРДР за заявою ОСОБА_3, не є підставою для зупинення провадження у даній справі, оскільки у справі зібрані достатні докази, які дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Доводи ОСОБА_2, щодо причетності ОСОБА_3 до кримінально карного діяння та, можливо, змови з ОСОБА_4, є лише припущенням, належними та допустимими доказами не підтверджені, а отже є безпідставними.

Доводи апелянта, щодо порушення судом першої інстанції вимог п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказані вимоги є правом суду, а не обов'язком. Крім того, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_5 не виявили бажання спростувати доводи ОСОБА_3 та не подавали до суду клопотання про допит їх у якості свідків в порядку ст. 234 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення, і доводи ОСОБА_2 про те, що спірний будинок знаходиться на приватизованій нею земельній ділянці, а отже є її власністю. Так, з матеріалів справи вбачається, що приватизація земельної ділянки відбулася у той час, коли провадження у даній справі було відкрито та накладено арешт на спірне будинковолодіння. (а.с. 47, 48)

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до незгоди з ним. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2019 року.

Головуючий суддя : О.О. Панченко

Судді: О.А. Лобов

В.П. Пікуль