Справа № 134/1413/19
Провадження № 22-ц/801/2718/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуСправа № 134/1413/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №134/1413/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання на дружину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Зарічанським В.Г. в приміщенні Крижопільського районного суду Вінницької області, о 09 год 38 хв, повний текст складено 08 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання на дружину, мотивуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем перебувала в цивільному шлюбі. У них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який хворіє з народження та перебуває щомісячно на лікуванні.

В даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо та участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоч повинен сплачувати кошти на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною шестирічного віку.

Тому просила суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином повноліття, а також аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином шестирічного віку.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, щомісячно, починаючи з 21 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в сумі 1000 грн, щомісячно, починаючи з 21 серпня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення допущено до негайного виконання в межах стягнення за один місяць. Стягнуто ОСОБА_2 768,40 грн судового збору на користь держави.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мали значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Просив рішення суду частково скасувати, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 21 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на звернення до суду з позовом та отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини і самої ОСОБА_1 .

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони не перебували у шлюбі, але мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження (а.с.6).

Згідно довідки сільської ради №1075 від 15 серпня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною та її матір`ю спільно не проживає та не надає коштів на їх утримання, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Встановивши ту обставину, що в сторін є малолітня дитина, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, тому суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, дійшов правильного висновку щодо необхідності покладення на останнього аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на утримання дитини на користь позивача.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2 - 4 статті 84 та статей 86, 88 СК України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Встановлено та не заперечується сторонами, що останні в шлюбі не перебували, тому стягнення аліментів на матір дитини необхідно проводити у відповідності з вимогами ст.ст.91, 84 СК України.

Колегія суддів, вважає обґрунтованим стягнення аліментів з відповідача на матір дитини в розмірі 1000 грн щомісячно і до досягнення дитиною шестирічного віку, погоджується з періодом їх стягнення, а саме починаючи з 21 серпня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час має вади фізичного та психічного розвитку, що не заперечується відповідачем та підтверджується медичними висновками (а.с.9-18), а тому наявні правові підстави для стягнення аліментів на утримання дружини, саме до досягнення дитиною шести років, як передбачено ч.3 ст.84 СК України.

Апелянтом ОСОБА_2 не наведено умов, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини.

Крім того, обов`язок по сплаті аліментів на утримання дружини виникає у відповідача незалежно від того чи працює позивач чи ні.

Відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які обмежували можливості працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування та отриманого доходу також матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, врахував правила статті 84, 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково стягнув з нього судовий збір на користь держави є безпідставними та колегією суддів відхиляються, оскільки відповідач не є звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.