Справа № 310/1528/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко А.С.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3, представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за

позовом ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої

ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7

Сергіївни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет

Бердянської міської ради про визначення порядку користування житловим приміщенням,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5

Володимировича в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, треті особи,

що не заявляють самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету

Бердянської міської ради, виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання осіб

такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2

С.С., ОСОБА_7, який згодом уточнив, про визначення порядку користування

житловим приміщенням.

В позові посилається на те, що 30.05.1995 року отримав від Першотравневого заводу сільськогосподарських машин в користування кімнату № 19 в будинку № 4 по вул. Центральній в м. Бердянську і почав в ній проживати та 10.04.2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. З часу укладення шлюбу відповідач та її дочка ОСОБА_7 почали проживати за вказаною адресою, де були зареєстровані 08.11.2013 року, а 21.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що 14.01.2014 у позивача народилась дочка ОСОБА_6, яка була зареєстрована за вказаною адресою 06.10.2016 року. Зазначає, що кімната № 19 складається із двох кімнат: кімнати № 412 площею 17,4 кв.м., обладнаної лоджією площею 0,7 кв.м. та кімнати № 410, площею 15,9 кв.м. В процесі спільного життя між позивачем та відповідачем був визначений наступний порядок користування житлом: позивач користується кімнатою № 412, а відповідачі кімнатою № 410. Посилається на те, що на даний час не проживає за вказаною адресою, оскільки на початку 2017 року відповідачі змінили замки на вхідних дверях і він не може потрапити до приміщення, у звязку із чим звертається до суду та просить виділити у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ізольовану житлову кімнату № 412 площею 17,4 кв.м., обладнану лоджією площею 0,7 кв.м.; виділити у

користування ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_7 житлову

кімнату № 410, площею 15,9 кв.м.

01.06.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчий комітет Бердянської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яка згодом була уточнена. В позові ОСОБА_2 посилається на те, що зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою також зареєстровані її донька ОСОБА_7, колишній чоловік ОСОБА_5 та його дитина ОСОБА_6 Основним квартиронаймачем кімнати № 19 у гуртожитку є відповідач ОСОБА_5 Вказує, що з 2015 року ОСОБА_5 не проживає у гуртожитку. Виїхав добровільно, в кімнаті відсутні його речі. Зазначає, що нею не чинилися перешкоди щодо користування та проживання в даній кімнаті. Посилається також на те, що відповідач не бере участі в утриманні вказаної кімнати, не сплачує комунальні послуги, не здійснює поточний або капітальний ремонт. Хоча на відповідача оформлені особисті рахунки, всі комунальні платежі та кошти на утримання кімнати сплачувались позивачем. Зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 знаходиться у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8, має спільну доньку ОСОБА_6, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із донькою, яка зареєстрована у гуртожитку з осені 2016 року. Посилається на ст. 71, 72 ЖК УРСР та просить визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування кімнатою № 19 по вул. Центральній, буд. 4 в м. Бердянськ Запорізької області.

04.10.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_5 на зустрічну позовну заяву, в якій останній посилається на те, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2016 року по справі № 310/6295/16-ц встановлено, що на час її прийняття він із дочкою мешкав у спірній кімнаті. Твердження відповідача про те, що ОСОБА_5 з власної волі не проживає у спірній кімнаті спростовуються його зверненнями в поліцію із вимогами усунути перешкоди в користуванні житлом.

24.10.2018 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_2 на відзив ОСОБА_5, в якій ОСОБА_2 просить не приймати до розгляду відзив на зустрічний позов, у звязку із пропуском строку на його подання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_1 підтримала первісний позов, просила його задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з тих підстав, що ОСОБА_2 не є квартиранаймачем даної кімнати в гуртожитку та сама чинить перешкоди позивачу та його доньці у користуванні житловим приміщенням.

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову з тих підстав, що ОСОБА_5 більше ніж пів року не проживає у спірній кімнаті, а зустрічний позов - задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської

ради за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала первісний позов, проти

зустрічного позову заперечувала.

Представник Бердянської міської ради в судове засідання не зявився, про слухання

справи повідомлений належним чином (а.с. 196).

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, п.41 50, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява №30856/03) 2 грудня 2010 року).

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної

особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що ОСОБА_5 є наймачем кімнати № 19 будинку № 4 по вул. Центральній в м. Бердянськ, що підтверджується копією поквартирної картки (форми-17) (а.с. 155) та витягом з протоколу № 4 засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Бердянської міської ради (а.с. 192).

В кімнаті на даний момент зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с. 56).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_5 не має іншого власного житла (а.с.22).

Підтвердженням того, що між сторонами по справі мав місце спір щодо користування спірною кімнатою станом на 2017 р. є зокрема висновок СДОП Бердянського ВП ГУНП про результати розгляду звернення ОСОБА_5 та припинення розгляду матеріалів, так як в них відсутні ознаки будь-яких кримінальних правопорушень (а.с. 30). Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтверджують той факт, що ОСОБА_5 не проживає у спірній кімнаті понад 6 місяців, проте не містять у собі причин відсутності позивача.

За вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах

верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з зазначених правових норм, підставами для визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою є обовязкова сукупність двох обставин: - відсутність особи за місцем реєстрації понад встановлені строки;

- неповажність причини такої відсутності особи.

Судом встановлено, що відповідач не користується спірною кімнатою з початку 2017 року, в тому числі з підстав неправомірної поведінки ОСОБА_2, у звязку з чим і звертається до суду із позовом про визначення порядку користування кімнатою.

Згідно копії свідоцтва про право власності на гуртожиток № 762 від 19.12.2002

року, будинок № 4 по вул. К.Маркса (після перейменування вул. Центральна) в м. Бердянськ належить територіальній громаді м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради на праві комунальної власності (а.с. 49). Таким чином, звернення ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною наймача, із позовом про визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, є безпідставним, оскільки із вказаним позовом має право звертатися лише Бердянська міська рада, як власник гуртожитку.

Відповідно до вимог ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам розяснено, що в силу ст. 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сімї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сімї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Судом встановлено, що кімната № 19 в будинку № 4 по вул. Центральній в м. Бердянську складається з двох кімнат: кімнати № 412 площею 17,4 кв.м., обладнаної лоджією, площею 0,7 кв.м. та кімнати № 412, площею 15,9 кв.м. (а.с. 176).

Тому виділення в користування ізольованих кімнат не порушує житлових прав мешканців та відповідач під час розгляду справи не заперечувала щодо саме такого визначення порядку користування спірною кімнатою. З огляду на зазначене, суд вважає необхідним первісний позов задовольнити та визнати саме такий порядок користування спірною кімнатою, в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Керуючись ст.ст.71,72,104 ЖК України, ст.ст.12,13,141,263-265,354,355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору виконавчий комітет Бердянської міської ради про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визначити порядок користування кімнатою № 19, яка складається з кімнати № 410 та кімнати № 412 по вул. Центрадьній, б.4 в м. Бердянську Запорізької області: виділити у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ізольовану житлову кімнату № 412, площею 17,4 кв. метри, обланану лоджією, площею 0,7 кв. метри; виділити у користування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 житлову кімнату № 410, площею 15,9 кв. метри.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням -

відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в

30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2019 р.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_14