Справа № 310/5228/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача - Забаріна А.Ф., представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним розпорядження про передачу у приватну власність квартири, зобов'язання повернути квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що Розпорядження Управління комунального благоустрою виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 8654 від 06.11.1998р. було видане на підставі відповідної заяви ОСОБА_5 за № 768 від 14.10.1998р. з проханням передати йому та членам його сім'ї, до яких відносилася ОСОБА_4, у приватну власність квартиру № АДРЕСА_1, наймачем якої він є. Вказана заява підписана ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що проживали та були прописані у даній квартирі. До заяви була додана довідка про склад сім'ї наймача № 180 від 13.10.1998 р. та всі інші необхідні документи, передбачені Положенням №56.

Вказує, що під час приватизації житла у м. Енергодарі житлові чеки ОСОБА_4 повністю використаними не були, тому вона не мала права на законних підставах приймати участь у приватизації квартири АДРЕСА_1.

11 серпня 2017 р. територіальна громада м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області звернулась до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним розпорядження про передачу у приватну власність квартири, зобов'язання повернути квартиру.

В своїй позовній заяві позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління комунального благоустрою виконавчого комітету Бердянської міської ради № 8654 від 06.11.1998 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 06.11.1998 р. Управлінням комунального благоустрою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та передати на користь Бердянської міської ради квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 просив позов задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Представник Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність відповідно до закону.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився. В попередньому судовому засіданні позов визнавав.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обгрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Частиною першою ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те що майно вибуло з власності на підставі незаконного розпорядження Управління комунального благоустрою виконавчого комітету Бердянської міської ради від 06.11.1998 р. № 8654 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири № АДРЕСА_1 та просить визнати його незаконним та скасувати. Проте доказів вище зазначеного не надав.

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Розпорядження Управління комунального благоустрою виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 8654 від 06.11.1998 р. було видане на підставі відповідної заяви ОСОБА_5 за № 768 від 14.10.1998 р. з проханням передати йому та членам його сім'ї, до яких відносилася ОСОБА_4, у приватну власність квартиру № АДРЕСА_1, наймачем якої він є. Вказана заява підписана ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що проживали та були прописані у даній квартирі. До заяви була додана довідка про склад сім'ї наймача № 180 від 13.10.1998 р. та всі інші необхідні документи, передбачені Положенням №56. Тобто розпорядження за своєю формою та змістом повністю відповідає чинному законодавству.

Під час приватизації житла у м. Енергодарі житлові чеки ОСОБА_4 повністю використаними не були, тому вона на законних підставах приймала участь у приватизації квартири АДРЕСА_1.

Конституційний Суд України своїм рішенням № 15-рп/2010 від 10.06.2010 р. у справі про безоплатну приватизацію житла встановив, що тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого ч. 5 ст. 5 Закону № 2482- ХП.

Розпорядження Управління комунального благоустрою виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 8654 від 06.11.1998 р. за своїм змістом та формою повністю відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте органом місцевого самоврядування у межах своєї компетенції, визначеної законом, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких умов свідоцтво про право власності на житло від 06.11.1998 р., згідно якого квартира АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4, видане на законних підставах і не підлягає визнанню незаконним та скасуванню, у зв'язку з законністю розпорядження Управління комунального благоустрою виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 8654 від 06.11.1998 р. про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1

Відносно позовної вимоги, щодо витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та передачу на користь Бердянської міської ради квартири № АДРЕСА_1, суд звертає увагу на наступне.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2011р., спільне нажите майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_1 було поділено та визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності, по 1/2 частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.05.2012 р. по справі № 22-2827/2012 - заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказане рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної інстанції були залишені в силі ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.10.2012 р. по справі № 6-25808св12.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, преюдиціально встановлений факт права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 не підлягає доказуванню, адже його законність вже встановлено у заочному рішенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2018р., та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.05.2012р., та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від від 31.10.2012р., і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Тому запис № 1567543 від 25.06.2013р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - був зроблений на підставі вступивших в законну силу вищезазначених судових рішень.

26.07.2013р. ОСОБА_4 за договором дарування подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка до теперішнього часу перебуває у власності ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 1851956 від 26.07.2013.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. .

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2013 р. по цивільній справі № 310/10855/13-ц ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна В.В., про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування реєстрації права власності. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2014р. вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін та набрало законної сили.

Ухвалою суду по справі № 310/7833/12-а від 23.01.2014р. провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання нечинним і скасування

свідоцтва про право спільної сумісної власності на житло, зобов'язання вчинити певні дії, було закрите. Вказана ухвала позивачем в адміністративному апеляційному суду не оскаржувалась.

Тобто, договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 від 26.07.2013 р. є чинним, підстав для визнання його недійсним немає, а отже він є правомірним.

Крім того, позивачем було пропущено строки позовної давності, згідно діючого законодавства.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.76 ЦК Української РСР).

Аналогічним за змістом норми матеріального права містилися і в Цивільному кодексі Української РСР, за винятком положення про застосування позовної давності лише за заявою однієї зі сторін.

Крім того, за змістом положень ст.71 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки.

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України. Згідно з пунктами 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень цей Кодекс набирає чинності та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Предметом позову у справі, що розглядається, є визнання незаконним набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, визнання незаконним та скасування розпорядження Управління комунального благоустрою виконкому Бердянської міської ради від 06.11.1998 р. і свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру від 06.11.1998 р.

Строк позовної давності щодо оспорювання приватизації квартири АДРЕСА_1 сплив 06.11.2001 р.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.10.2015 р. по справі № 310/5053/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції про визнання незаконним набуття права власності на житло внаслідок приватизації, визнання незаконним і скасування розпорядження Управління комунального благоустрою виконкому Бердянської міської ради і свідоцтва про право власності на житло, витребування майна та скасування реєстрації, апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Крім того, апеляційний суд погодився з судом першої інстанції про застосування до вказаних правовідносин норм статей 71,76,80 ЦК УРСР (1963 року).

Таким чином, до позовних вимог територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області має бути застосовано положення про позовну давність ЦК Української РСР і даний факт встановлений ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.10.2015 р. з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, що викладена в Постанові № 6-152цс14 від 29.10.2014 р.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Крамаренко