Справа № 129/2017/18
Провадження № 22-ц/801/2656/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуСправа № 129/2017/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №129/2017/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Гайсинської районної державної адміністрації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Гайсинська державна нотаріальна контора, Кунківська сільська рада Гайсинського району про скасування розпоряджень голови Гайсинської районної державної адміністрації, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державного акту на право приватної власності на землю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2019 року, яка постановлена суддею Капуш І.С. в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Гайсинської районної державної адміністрації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Гайсинської державної нотаріальної контори, Кунківської сільської ради Гайсинського району про скасування розпоряджень голови Гайсинської районної державної адміністрації, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державного акту на право приватної власності на землю.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування зазначеної заяви посилається на те, що захист та представництво інтересів відповідача у справі здійснював адвокат Дончик В.М., який надавав правничу допомогу відповідно до договору. Просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 8500 грн, які були понесені стороною відповідача і підтверджуються належними доказами.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500 грн.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права. Просив скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2019 року та відмовити в задоволені заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що понесені відповідачем документально підтверджені судові витрати на професіну правничу допомогу, у відповідності до положень ЦПК України підлягають стягненню із позивача в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 позовну заяву було залишено без розгляду.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача на свою користь судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 8500 грн, що підтверджуються належними доказами.

До заяви додано договір про надання правничої допомоги від 06 серпня 2018 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Дончиком В.М., довідка розрахунок витрат відповідача на оплату правничої допомоги, згідно якої сплачено адвокату за надані послуги 8500 грн, а також квитанція від 17 жовтня 2019 року, згідно якої адвокатом Дончиком В.М. отримано від ОСОБА_2 кошти в розмірі 8500 грн за надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, здійснених ОСОБА_2 , лише за те, що позивач подав заяву про залишення його позову без розгляду, не відповідає вимогам закону.

Таким чином, за змістом ч.5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

При цьому єдине, на що посилається ОСОБА_2 у своїй заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу це те, що ОСОБА_1 пред`явив безпідставний позов. Отже, заява взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість його позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року (справа №148/312/16-ц), від 28 січня 2019 року (справа №619/1146/17-ц).

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали зазначеного не врахував, та прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати слід відмовити.

Керуючись ст. 141, 142, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката у розмірі 8500 грн відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.