Справа № 206/1452/19
Провадження № 2-з/206/16/19
У Х В А Л А

05 квітня 2019 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська в складі :

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Щербині Є.С.,

розглянувши заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те підстав,-

за участю:

представника заявника (позивача) - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2019 року до відкриття провадження у справі до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те підстав.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_1 має значну суму заборгованості перед Дніпровською міською радою, яка утворилась внаслідок безпідставного використання земельної ділянки. Вимогу щодо сплати нарахованої суми заборгованості відповідач ОСОБА_1 не виконав. Отже, враховуючи значний розмір заборгованості відповідача, навмисне ухилення його від плати за користування землею, вважає необхідним забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1, що знаходяться на будь-яких банківських рахунках та будуть виявлені при виконані ухвали суду, в межах суми позову в розмірі 255378,33 грн. та з урахуванням судових витрат за подання позовної заяви 3830,67 грн., що є співмірним та повязаним з предметом позову та може потенційно забезпечити виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року призначено до розгляду в судовому засіданні заяву про забезпечення позову за участю сторін.

Представник заявника (позивача) ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав та додатково зазначив, що відповідач ОСОБА_1 вже почав відчужувати належне йому нерухоме майно, а тому існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Крім того, наявність у відповідача банківських рахунків беззаперечне, оскільки він будучи фізичною особою підприємцем здійснює господарську діяльність.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, однак його неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Так, зваживши доводи викладені в заяві та пояснення надані представником заявника (позивача) в судовому засіданні, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, суд прийшов до такого.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад,обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Так, розглядаючи заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 в розмірі 259 209,00 грн., які знаходяться в банківських установах та рахунках, інформація про які буде виявлена Державною виконавчою службою в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, судом установлено з пояснень представника заявника (позивача) та підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідач є фізичною особою підприємцем.

В самій заяві та в судовому засіданні представник заявника (позивача) не зазначав та відповідними доказами не підтвердив, на якому конкретно рахунку знаходяться чи можуть знаходитися кошти відповідача, на які він просить накласти арешт.

Отже, викладене свідчить, що в разі не зазначення конкретного банківського рахунку існує вірогідність накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться не на його особовому рахунку, а на рахунку відкритому ним для здійснення господарської діяльності.

Таким чином, заявлений заявником спосіб забезпечення позову суперечить самому його принципу, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності фізичної особи підприємця.

Так, забезпечення позову у такий спосіб може порушити не тільки права відповідача на здійснення господарської діяльності, а і права третіх осіб, які повязані з його господарською діяльністю.

Крім того, позивачем не зазначено обставини та не наведено в їх обґрунтування доказів, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Так, з наданої представником заявника (позивача) інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна не вбачається, що відповідач після зверненням позивача з вказаним позовом чи за недовгий час до цього відчужував якесь майно на користь третіх осіб, оскільки останнє відчуження майна мало місце ще в 2017 році.

Отже, викладене у своїй сукупності свідчить про відсутність достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Таким чином, у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст. ст.151-153,209-210 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те підстав відмовити.

Повний текст ухвали складено 08 квітня 2019 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.