Номер провадження: 22-ц/813/1125/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Погорєлової С.О.,

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

встановила:

29 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, а саме: величини втрати товарної вартості автомобіля «Toyota» RAV-4, державний номер НОМЕР_1, у розмірі 2680, 93 грн.; судових витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.; коштів, сплачених на огляд автомобіля представниками СТО, щодо виявлення пошкоджень автомобіля у розмірі 334, 80 грн., а також судових витрат у розмірі 640 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалась на те, що 29 серпня 2014 року о 9 годині 20 хвилин в м. Одесі, по вул. Сегедській, при виїзді на вул. Фонтанська дорога, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки «Тойота» Camri, державний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_2, та автомобіля марки «Тойота» RAV-4, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль марки «Тойота» RAV-4, державний номер НОМЕР_1, належить позивачу на праві власності. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Тойота» Camri за страхована АТ «СК «АХА Страхування». За вказаних обставин, позивач 14 січня 2015 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до АТ «СК «АХА Страхування» про відшкодування завданих їй внаслідок ДТП збитків, а також шкоди, пов'язаної із втратою товарної вартості пошкодженого автомобіля та витрат на огляд автомобіля представниками СТО відповідно до акту виконаних робіт від 04 вересня 2014 року у розмірі 334, 80 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково, а саме, стягнуто з АТ «СК «АХА Страхування» матеріальні збитки та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. При цьому, апеляційним судом було зазначено, що вимоги про стягнення величини ВТВ пошкодженого автомобіля та витрат на огляд автомобіля представниками СТО позивач має право заявити до винної особи, яка спричинила шкоду, тобто до ОСОБА_2 Відповідно до судової товарознавчої експертизи транспортного засобу №309 від 16 червня 2016 року, проведеної за ухвалою апеляційного суду Одеської області, величина ВТВ пошкодженого автомобіля складає 2 680, 93 грн..

За вказаних обставин, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, надала до суду клопотання, згідно якого просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Посилалась на те, що ДТП сталося 29 серпня 2014 року та кінцевим строком для звернення за захистом прав позивача є 29 серпня 2017 року. Рішення Апеляційного суду Одеської області щодо відшкодування шкоди страховою компанією прийнято 06 липня 2017 року та у позивача був час звертатися з позовом до відповідача протягом майже 1,5 місяці. При цьому, позивачем подано позов лише 19 жовтня 2017 року, саме після спливу 1-го місяця з дня прийняття ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про повернення позовної заяви від 18 вересня 2017 року. Вважає, що у позивача був час протягом 3-х років з моменту ДТП для пред'явлення вимог про стягнення шкоди у вигляді величини товарної вартості автомобіля, і для цього не було необхідності очікувати рішення суду про стягнення шкоди зі страхової компанії, оскільки згідно ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 2 680, 93 грн. як величину втрати товарної вартості автомобіля НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 гривень та судовий збір у розмірі 640 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин строки позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталося 29 серпня 2014 року, у зв'язку із чим кінцевим строком для звернення за захистом прав позивача є 29 серпня 2017 року. Апелянт вважає, що для звернення до суду з позовом про стягнення шкоди у вигляді величини товарної вартості автомобіля у позивача був час протягом 3-х років з моменту ДТП, і для цього не було необхідності очікувати рішення суду щодо стягнення шкоди зі страхової компанії, оскільки згідно ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2014 року сталася ДТП, внаслідок якої зіткнулись автомобіль НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4

Винною у скоєнні ДТП, на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року, визнана водій ОСОБА_2

ОСОБА_3 є власником автомобіля НОМЕР_3, який внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП автомобіль відповідачки «Тойота» Camri, д/н НОМЕР_5, був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6497602 від 30 грудня 2013 року.

14 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», за яким просила стягнути зі страхової компанії на її користь кошти у розмірі 27 524,54 грн. розрахованих, як різницю між реальною вартістю збитків, спричинених ДТП, відповідно до Звіту № 175-11/зм-2015 та вже виплаченою сумою; кошти на суму 3876, 20 грн. як величину втрати товарної вартості автомобіля TOYOTA RAV-4 відповідно до Звіту № 175-11/зм-2015; завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; витрати, пов'язані з проведенням експертного дослідження, у розмірі 1 500 грн.; вартість пошкодженого номерного знаку у розмірі 300 грн.; витрати на огляд автомобіля представниками СТО у розмірі 334, 80 грн.; витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 243, 60 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування, витрат на дослідження та пошкодження номерного знаку було відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 03 жовтня 2016 року було відмолено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення коштів у розмірі 27524, 54 грн. як різниці між реальною вартістю збитків і сплаченою сумою страхового відшкодування; коштів на суму 3 876, 20 грн. як величини втрати товарної вартості автомобіля; відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10 000грн.; витрат на огляд автомобіля представниками СТО у розмірі 334, 80 грн.; витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 243, 60 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2015 року і додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року у частині відмови ОСОБА_3 у позові про стягнення страхового відшкодування у розмірі 27 524, 54 гривень, як різниці між реальною вартістю збитків і сплаченою сумою страхового відшкодування та судових витрат, були скасовані.

ОСОБА_5 Вікторівни про стягнення страхового відшкодування у розмірі 27 524, 54 гривень, як різниці між реальною вартістю збитків і сплаченою сумою страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь ОСОБА_3 різницю між реальною вартістю збитків і виплаченою страховою сумою у розмірі 27 524 гривні 54 копійок, судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок за розгляд справи у суді першої інстанції і 478 гривень 90 копійок за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 1 056 гривень 96 копійок і витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 гривень.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2015 року і додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року у частині відмови у позові про стягнення витрат на дослідження та пошкодження номерного знаку, величини втрати товарної вартості автомобіля, моральної шкоди, витрат на огляд автомобіля представником СТО було залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, апеляційний суд виходив з того, у відповідності до ст. 32.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що законом не передбачено відшкодування страховою компанією витрат на огляд автомобіля представником СТО, однак, вимоги про стягнення зазначених витрат, а також щодо стягнення величини втрати товарної вартості автомобіля, позивачка не позбавлена права заявити до винної особи, яка спричинила шкоду.

09 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, а саме: величини втрати товарної вартості автомобіля «Toyota RAV-4», державний номер НОМЕР_1, у розмірі 2680, 93 грн.; судових витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.; коштів, сплачених на огляд автомобіля представниками СТО, щодо виявлення пошкоджень автомобіля у розмірі 334, 80 грн., а також судових витрат у розмірі 640 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачеві у зв'язку із тим, що, по-перше, відповідач не зареєстрована у Київському районі м. Одеси, та, по-друге, ДТП мала місце на території, яка відноситься до Приморського району м. Одеси.

23 вересня 2017 року ОСОБА_3 звертається із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачеві у зв'язку із тим, що відповідач не зареєстрована у Малиновському районі м. Одеси, крім того, суд звернув увагу позивача на те, що ДТП мала місце на території, яка відноситься до Приморського району м. Одеси.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_3, після спливу передбаченого законом строку позовної давності, звертається до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Згідно із частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

20 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням, згідно якого просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пред'явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, позовна заява подається до районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів з дотриманням правил підсудності, визначених статтями 26-30 ЦПК України.

За змістом викладеного, перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

У даній справі ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2017 року та Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачеві у зв'язку із недодержанням правил підсудності.

При цьому, ОСОБА_3 була достеменна відома дата, коли сталася дорожньо-транспортна пригода та відбулося порушення її прав - 29 серпня 2014 року, також позивач був обізнаний, що ДТП відбулася у Приморському районі м. Одеси, підтвердженням чого є факт звернення ОСОБА_3 14 січня 2015 року саме до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення збитків.

Кінцевим строком для звернення позивача до суду за захистом порушеного права є 29 серпня 2017 року.

Доказів про поважність причин пропуску позовної давності позивач не надала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_3 були відсутні перешкоди для звернення, у межах строку позовної давності, із даним позовом до Приморського районного суду м. Одеси на підставі ч. 6 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Вказане спростовує у повному обсязі висновок суду першої інстанції, що позивачем строки позовної давності були пропущені з поважних причин - оскільки відповідач змінювала адресу реєстрації декілька разів, так як факт зміни місця реєстрації відповідача не міг бути перешкодою для позивача при зверненні до суду із позовом на піставі положень ч. 6 ст. 28 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності, у зв'язку із чим наявні підстави для застосування наслідків його спливу.

Відповідно до ст. 367 ч. 4 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе