Єдиний унікальний номер 236/2900/18 Номер провадження 22-ц/804/210/19
Категорія: 55 Номер провадження 22-ц/804/210/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря:Ротар Я.Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Бахмут апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду від 24 жовтня 2018 року (під головуванням судді Бєлоусова А.Є.) у справі № 236/2900/18 за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом , посилаючись на те, що він працював у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Дебальцівська дистанція електропостачання» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ«Українська залізниця».

04 липня 2017 року його звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з ВП «Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське» в сумі 156864,66 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з ВП»Дебальцівська дистанція електропостачання» в сумі 53034,01 грн., а всього 217712,93 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 24 жовтня 2018 року з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість по заробітній платі за лютий-квітень 2016 року в розмірі 9367,92, грн., заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 1777,64грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 515,19 грн., заборгованість за час простою в сумі 4167,06 грн.,заборгованість з вихідної допомоги в сумі 5093,43 грн. та матеріальної допомоги-142,93 грн.,а всього 21064,17 грн., стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 666,57 грн. .

В апеляційній скарзі представник ПАТ "Українська залізниця" просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» зазначає, що ПАТ «Українська залізниця»

утворено на базі підприємств залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, в тому числі і ДП «Донецька залізниця».

ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення, проте запис про припинення в реєстрі відсутній.

Питання правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» пов'язується з інвентаризацією,складанням передавального акту та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

ДП «Донецька залізниця» на даний час є юридичною особою,яка не виключена із Єдиного державного реєстру підприємств,установ,організацій.

Згідно зведеної відомості про виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» станом на 17.10.2018 року,яка була прийнята ПАТ «Українська залізниця»,заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 за 2016 рік складала 2020,57 грн., і яка була виплачена згідно відомості №22 від 09.08.2016 року, що не прийнято судом першої інстанції до уваги.

З 16 березня 2017 року нарахування заробітної плати було припинено у зв'язку із відсутністю організаційних та технічних умов та захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Українська залізниця» і відсутністю доступу до документації підприємства. За цим фактом порушено кримінальну справу.

Підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так як залишилися на непідконтрольній території.

Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх обов'язків.

Згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) за березень 2017 року сума до виплат вказана 2895,74 грн., судом же проведено розрахунок заборгованості з 2985,74 грн..

Заборгованість з виплати вихідної допомоги у розмірі 5093,43 грн. нічим не підтверджується,в табулеграмі, наданій позивачем така сума не включена.

Заробітна плата за час вимушеного простою в сумі 4167,06 грн. та матеріальна допомога в сумі 142,93 грн. розраховано принципом сумування що призвело до штучного подвоєння за березень 2017 року, а саме стягнуто заборгованість за березень 2017 року та ті ж суми заховані до заробітної плати за час вимушеного простою(542,32 грн.) та матеріальної допомоги (65,80 грн.).

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення залишити без зміни,а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ДП «Донецька залізниця» ввійшла до складу ПАТ «Українська залізниця» шляхом злиття.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення сторонам повісток (а.с.126-130). ОСОБА_3 та його адвокат Стасюк В.О. надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність(а.с.124).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця», працюючи у виробничому підрозділі «Дебальцівська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця», що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом ПАТ «Українська залізниця» від 04.07.2017 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію з виплатою компенсації за три дні відпустки, що підтверджується записами в трудовій книжці та копією наказу № 2595/ДН-ОС від 04.07.2017 року про звільнення ОСОБА_3.

Наказом ПАТ «Українська залізниця» №33/84 від 20.03.2017 року з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу Дебальцевська дистанція електропостачання встановлено простой з оплатою з розрахунку двох третин тарифної ставки, встановленого працівникові розряду(окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листків, заробітна плата, нарахована ОСОБА_3 за лютий 2016 року становить 7093,38 грн., березень 2016 року-7039,40 грн., квітень 2016 року-0,00 грн.; за березень 2017 року становить 3597,20 грн., за квітень 2017 року -1803,20 грн., за травень 2017 року-1803,20 грн.,за червень 2017 року-0,00 грн.; за липень 2017 року -610,66 грн., які включають в себе 515,19 грн. компенсації за невикористану відпустку тривалістю 3 дні (а.с.18-20).

Згідно довідки за підписом головного інженера ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_6 ОСОБА_3 працював в локомотивному депо Дебальцеве-пасажирське ДП «Донецька залізниця» з 01.04.2009 року по 04.04.2016 року. З лютого 2016 року через відсутність фінансування від ДП «Донецька залізниця» утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 9367,92 грн., в тому числі за лютий 2016 року-3666,89 грн., березень 2016 року-5701,03 грн., квітень 2016 року-0,00 грн.(а.с.46).

Із зведеної відомості на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» заборгованість ОСОБА_3, яка включена до передавальної відомості ПАТ «Українська залізниця» складала 2020,57 грн. і станом на 17.10.2018 року по платіжній відомості №22 виплачена 09.08.2016 року. Заборгованість відсутня (а.с.58,63).

Відповідно довідки ОСОБА_3 з 11 липня 2016 року по день звільнення працював в виробничому підрозділі «Дебальцівська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Із наданого розрахунку заробітної плати (табулеграми) за березень 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 нарахована до виплати заробітна плата в сумі 2895,75 грн..

Згідно відомості структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на виплату грошей №37 за березень 2017 року ОСОБА_3 отримав заробітну плату у касі Дирекції у м.Лиман 24.07.2017 року в сумі 1208,10 грн. (а.с.60).

З інформації про відрахування податків, наданої за підписом в.о. першого заступника директора філії Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_3 за 1 кв.2017 року перераховано ПДФО в сумі 2223,01 грн. та перераховано в ЄСВ за січень 2017 року-1973,18 грн.,за лютий 2017 року- 953,41 грн. та березень 2017 року-791,38 грн., що відповідає сумі внесків,зазначених в табулеграмі за березень 2017 року (а.с.23).

Доказів виплати останньої частини заробітної плати за березень 2017 року відповідачем не надано.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року та правильно стягнув її на користь позивача. Висновок суду підтверджується зведеною відомістю на виплату заборгованості, відомістю про часткову виплату заборгованості.

Разом із тим, при розрахунку заборгованості за березень 2017 року судом допущено помилку в розрахунку,замість заборгованості в 2895,74 грн., яка підлягала виплаті згідно табулеграми, судом зазначено 2985,74 грн., що потягло за собою визначення неправильного розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 1687,64 грн.( із розрахунку 2895,74 -1208,10), а не 1777,64 грн., як зазначено в рішенні суду.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року підлягає зміні з1777,64 грн. на 1687,64 грн..

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності перед позивачем заборгованості по заробітній платі за лютий-березень 2016 року.

Стягуючи заборгованість по заробітній платі за лютий-березень 2016 рік в сумі 9367,92 грн., суд першої інстанції не навів в судовому рішенні розрахунків, із чого він виходив при визначенні такої суми заборгованості та докази, якими вона підтверджується.

Між тим, судом встановлено, що згідно зведеної відомості на виплату заборгованості по заробітній платі по ДП «Донецька залізниця» станом на 17.10.2018 року до передавальної відомості включена заборгованість перед ОСОБА_3 за 2016 рік в сумі 2020,57 грн.. Зазначена заборгованість виплачена 09.08.2016 року ОСОБА_3, заборгованість перед позивачем за цей період відсутня, що підтверджується платіжною відомістю №22. Зазначені обставини позивачем не спростовані.

Згідно довідки без номеру та дати видачі за підписом головного інженера ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_6 з лютого 2016 року через відсутність фінансування від ДП «Донецька залізниця» перед ОСОБА_3 утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 9367,92 грн., в тому числі за лютий 2016 року-3666,89 грн., березень 2016 року-5701,03 грн., квітень 2016 року-0,00 грн..

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листків, заробітна плата, нарахована позивачеві за лютий 2016 року становить 7093,38 грн., березень 2016 року-7039,40 грн., квітень 2016 року-0,00 грн..

Зазначені довідка та розрахункові листки підтверджують нараховані суми заробітної плати за лютий-березень 2016 року, однак вони не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості на момент звернення до суду із зазначеним позовом. Із довідки не вбачається дати її видачі і вона не спростовує доводів відповідача та наданих ним доказів про виплату заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_3 в повному обсязі, яка існувала за період з лютого по квітень 2016 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості по заробітній платі за період з лютого по квітень 2016 року не відповідає обставинам справи. Оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_3 за період з лютого по квітень 2016 року не знайшли свого підтвердження, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача оплату простоїв в сумі 4167,06 грн. та компенсацію за відпустку в сумі 515,19 грн., суд першої інстанції виходив із того, що зазначені вимоги підлягають задоволенню, однак в судовому рішенні не послався на відповідні доказі, які б підтверджували наявність заборгованості за простої взагалі та зокрема, у вказаному розмірі та заборгованість по оплаті компенсації за невикористану відпустку.

Між тим, із наданих позивачем табулеграм вбачається, що в березні, квітні, травні, липні 2017 року в розрахунок заробітної плати було включено під кодом 340 оплату простоїв.

Позивач просив стягнути заборгованість по зарплаті лише за березень 2017 року, в розрахунку заробітної плати за березень 2017 року також враховано оплату простоїв в сумі 542,32 грн.(а.с.18).

В наказі від 04.07.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію було зазначено, що компенсації підлягає три дні невикористаної відпустки.

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листків, заробітна плата, нарахована за липень 2017 року в сумі 610,66 грн. включає в себе 515,19 грн. компенсації за невикористану відпустку тривалістю 3 дні (а.с.20). Позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року позивачем не заявлено.

Таким чином для стягнення заборгованості по оплаті простоїв в сумі 4167,06 грн. та компенсації за невикористану відпустку тривалістю 3 дні в сумі 515,19 грн. у суду першої інстанції не було підстав, оскільки було стягнуто заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року, куди також входила і оплата простоїв. Позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за інший період, куди також входила оплата простоїв, позивач не заявляв. Компенсація за невикористану відпустку тривалістю 3 дні ввійшла в заробітну плату за липень 2017 року, а тому окремо не могла бути стягнута,оскільки це потягло за собою подвійну виплату.

За встановлених обставин окремі позовні вимоги в частині стягнення оплати простоїв та компенсації за невикористану відпустку тривалістю 3 дні в сумі 515,19 грн. також не знайшли свого підтвердження, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Судом встановлено, що 04.07.2017 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України.

Судом першої інстанції було стягнуто на користь позивача вихідну допомогу в сумі 5093,43 грн. та матеріальну допомогу в сумі 142,93 грн..В обґрунтування такого висновку судом не приведено розрахунку, із якого судом визначені саме такі суми заборгованості, а також докази про обов'язок відповідача здійснити виплату зазначених сум та взагалі наявність такої заборгованості.

Позивач в своїй позовній заяві не навів обґрунтування таких позовних вимог, не послався на підставу нарахування таких виплат та їх розмір.

Разом із тим, із наданих позивачем табулеграм вбачається, що в березні, квітні, травні, липні 2017 року в розрахунок заробітної плати було включено матеріальну допомогу. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, судом першої інстанції в розрахунок двічі включено матеріальну допомогу, яка вже була врахована при визначенні суми заборгованості по заробітній платі,яка підлягала стягненню на користь позивача. За таких обставин рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні таких вимог.

Обгрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості по вихідній допомозі в сумі 5093,43 грн. також не знайшла свого підтвердження. Доказів того, що позивач має право на нарахування та виплату вихідної допомоги не надано. Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві послався на те, що вихідна допомога в зазначеному розмірі призначалася працівникам при звільненні у зв'язку із скороченням штату. Позивач же звільнений за власним бажання у зв'язку із переходом на пенсію, при такому звільнені виплата вихідної допомоги не передбачалася. Зазначені доводи нічим не спростовуються. Тому рішення і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи про те, що ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення і запис про припинення у реєстрі відсутній, інвентаризація та передавальний акт відсутні, а тому ПАТ «Укрзалізниця» не є належним відповідачем у справі, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI).

Згідно п.6 ст.2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 утворено ПАТ «Українська залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року № 735 затвердив статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська залізниця» внесена в реєстр 21 жовтня 2015 року. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно з пунктів 1, 2, 12 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Постанова № 200); Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації.

Державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200 утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до частини 4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

За змістом частини 1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Отже, ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі, доводи апеляційної скарги в цій частині є не обґрунтованими. Відповідно довідки ОСОБА_3 з 11 липня 2016 року по день звільнення працював в виробничому підрозділі «Дебальцівська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» і саме ПАТ «Українська залізниця» частково виплачувала позивачеві заборгованість по заробітній платі і звільняла з роботи позивача.

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наявності заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції заборгованість позивачу відповідачем не виплачена.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з заробітної плати за лютий-квітень 2016 року в розмірі 9367,92 грн.; компенсації за невикористану відпустку в сумі 515,19 грн.; заборгованості за час простою в сумі 4167,06 грн.; заборгованості з вихідної допомоги в сумі 5093,43 грн. та матеріальної допомоги-142,93 грн., та зміні в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року з 1777,64 грн. на 1687,64 грн..

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», підстави для стягнення з відповідача на користь держави судового збору відсутні. Тому рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Українська залізниця» судового збору також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 24 жовтня 2018 року в частині розміру стягнутої з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року змінити з 1777,64 грн. на 1687,64 грн..

Рішення Краснолиманського міського суду від 24 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати за лютий-квітень 2016 року в розмірі 9367,92 грн.; компенсації за невикористану відпустку в сумі 515,19 грн.; заборгованості за час простою в сумі 4167,06 грн.; заборгованості з вихідної допомоги в сумі 5093,43 грн. та матеріальної допомоги-142,93 грн., а всього 21064,17 грн.; та в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору в сумі 666,57 грн. скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення заборгованості з заробітної плати за лютий-квітень 2016 року в розмірі 9367,92 грн.; компенсації за невикористану відпустку в сумі 515,19 грн.; заборгованості за час простою в сумі 4167,06 грн.; заборгованості з вихідної допомоги в сумі 5093,43 грн. та матеріальної допомоги-142,93 грн.,а всього 21064,17 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту.

Судді : Г.В.Новікова

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк