21.12.2019 Справа № 469/1653/17
2/469/79/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої - судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2
відповідач ОСОБА_3 -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,-
12 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, який в подальшому уточнила, посилаючись на те, що 16 травня 1992 року між нею та відповідачем укладено шлюб та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_4 . 11 липня 2017 року шлюб між сторонами розірвано та позивачці присвоєне прізвище ОСОБА_5 . Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 2 групи з дитинства. Позивачка разом з донькою зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але фактично проживають у м.Миколаєві. За час перебування у шлюбі до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства 02 грудня 2013 року сторонами було придбане таке майно:
житловий будинок загальною площею 81,6 кв.м., в т.ч. житловою площею 41,3 кв.м., вартістю 126810,00 грн, розташований за адресою АДРЕСА_1 , власником якого на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Ташинської сільської ради Березанського району Миколаївської області 06 січня 2009 року вказаний відповідач;
Крім того, приблизно в 2006 році сторонами за сумісні кошти придбано автомобіль Chevrolet Aveo вартістю 11 тис. доларів США, який влітку 2014 року відповідач пошкодив при ДТП, а в 1998-1999 роках сторонами придбано трактор МТЗ-80. Власником автомобіля та трактора зареєстровано відповідача
Добровільно поділити придбане майно відповідач відмовляється.
Посилаючись ст.ст.317, 368 ЦК України, ст.60 СК України позивачка вважає, що, оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 та транспортні засоби придбано в період шлюбу, вказане нерухоме та рухоме майно належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Крім того, на підставі ст.с.81,120 ЗК України та ст.377 ЦК України спірна земельна ділянка також є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.
Оскільки трактор та автомобіль використовується лише відповідачем, з вини якого автомобіль було пошкоджено, та що виділ належної позивачці частки в натурі при поділі транспортних засобів є неможливим, а спільне володіння та користування майном є також неможливим, а також що відповідач спроможний виплатити компенсацію позивачу у рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, враховуючи знаходження у неї на утриманні доньки-інваліда, яка в силу свого захворювання постійно повинна проходити медичне обстеження та щорічне лікування, що донька навчається, а відповідач не надає допомоги на утримання доньки, позивачка вважає, що вона має право на отримання компенсації від відповідача в розмірі Ѕ частки вартості транспортних засобів, залишивши транспортні засоби у власності відповідача.
поділити спільне сумісне майно подружжя між нею та відповідачем;
залишити житловий будинок у сумісному користуванні позивачки та відповідача;
залишити земельну ділянку у сумісному користуванні позивачки та відповідача;
після сплати їй відповідачем грошової компенсації припинити її право на частку у спільній власності подружжя на вказані транспортні засоби;
14 грудня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року).
Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
23 липня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач позовні вимоги щодо поділу майна визнав повністю, суму виплати компенсації витрат на правничу допомогу вважав завищеною, пояснивши, що він також витрачав кошти на правничу допомогу.
Оскільки відповідач визнав позов в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок та вимоги в частині поділу сумісного майна та стягнення грошової компенсації виділеної позивачці частки транспортних засобів, що, відповідно до матеріалів позовної заяви, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову в частині визнання його відповідачем, зважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст.ст. 57,60,69-72 СК України, ст.372 ЦК України свідчать про обгрунтованість вимог позивачки.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ст.2 ст.137 ЦПК України). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інш.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яка підлягає розподілу між сторонами.
13 вересня 2017 року позивачкою укладено договір про надання правової допомоги №3 з адвокатом Дорошенко А.В. (а.с.60-61).
17 квітня 2018 року між позивачкою та адвокатом Дорошенко А.В. укладено додаткову угода до договору про надання правової допомоги №3 від 13.09.2017 року (а.с.93).
Згідно з додатковою угодою, вартість витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, становить 850,00 грн. за 1 годину роботи адвоката; представництво клієнта в суді (загальна тривалість участі адвоката в судовому засіданні, яка триватиме приблизно 4 години) становить 4х850=3400,00 грн.
Відповідно до протоколів судових засідань, наявних у матеріалах справи, тривалістю судових засідань склала приблизно дві з половиною години, тому суд відповідно до умов додаткової угоди вважає, що сума коштів за участь адвоката у судовому засіданні має складати 850*2.5 год.= 2125 грн., тобто загальна сума витрат на професійну правничу допомогу допомогу складає 5000 грн.+2500 грн.+2125 грн.= 9625,00 грн.
Вказана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Підстави для неврахування іншої частини сплачених позивачкою коштів на оплату професійної правничої допомоги відповідачем не зазначені та не доведені будь-якими доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов задовольнити у повному обсязі.
Поділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Залишити житловий будинок у сумісному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Залишити земельну ділянку у сумісному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Після сплати відповідачем ОСОБА_3 грошової компенсації на користь ОСОБА_1 припинити право ОСОБА_1 на частку у спільній власності подружжя на вказані транспортні засоби.
Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9675 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 2234,13 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата виготовлення повного тексту рішення 21 грудня 2019 року.
Суддя: