Справа № 138/2418/19
Провадження № 22-ц/801/2615/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 138/2418/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня 2019 року, постановлене у складі судді Київської Т.Б., в залі суду,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2016 року. Перебуваючи в шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає, однак фізично здоровий, працює у ВК № 114, отримує заробітну плату, а тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання дитини.

За таких обставин, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини всіх заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2019 до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1/4 частини усіх його доходів, при цьому відповідач погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є рекомендованим розміром для стягнення та враховуючи розмір заробітної плати відповідача, тому суд визначив аліменти в розмірі 1/6 частини всіх заробітків (доходів).

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України законодавцем визначено мінімальний розмір стягуваних аліментів на одну дитину у частці 1/4 від заробітку платника аліментів.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

У сторін є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6).

Факт проживання дитини з позивачем підтверджується довідкою виданою Могилів-Подільським МКП «Житловокомунгосп» №236 від 11.09.2019 (а.с.8).

Позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини до реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », а після реєстрації « ОСОБА_6 » (а.с.7).

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом частини першої статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України суд застосовує аналогію закону).

Так, згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналіз положень ст. 182 СК України вказує на те, що суд в праві визначити аліменти у зменшеному розмірі лише у разі доведення відповідачем наступних фактів: стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, однак помилково визначив аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, що ОСОБА_2 працює в ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія (№114)» на посаді старшого інспектора відділу І та ГЗ. Заробітна плата з період з квітня по вересень 2019 року становить 87 751,90 грн, що підтверджується № 27 від 09.10.2019 (а.с. 25), при цьому відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що його середньомісячна заробітна плата становить 10500 грн., інших доходів він не має.

Щодо посилань відповідача на те, що він проживає однією сім`єю з іншою жінкою та її малолітнім сином від іншого шлюбу, то в силу положень ст.182 СК України дана обставина не має значення для вирішення цього спору та на визначення розміру аліментів не впливає.

Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів, який становить 1/4 частку від заробітку відповідача, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України. Підстав для призначення аліментів у меншому розмірі ніж визначено ч. 5 ст. 183 ЦПК України не має.

При цьому колегія суддів перш за все виходить із захисту інтересів самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги, хоча в силу вимог закону звільнена від його сплати, тому із ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,6 грн. (у випадку несплати вказаних коштів ОСОБА_1 , вони підлягали би стягненню із ОСОБА_2 на користь держави) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Також, з ОСОБА_2 слід стягнути на корись держави судовий збір, що підлягав до сплати за подання позову в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 гривень, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук