РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 565/1433/19

Провадження № 22-ц/4815/1498/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Зейкан І.Ю.

Рішення ухвалене в м. Вараш Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (далі ТзОВ "Веллфін") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №54438 від 12.07.2016 в розмірі 51752,27 грн.

Позов мотивує тим, що 12.07.2016 між ТзОВ "Веллфін" та відповідачем було укладено договір позики №54438 на суму 1201,00 грн, строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (банківська картка). Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 договору.

11.08.2016 закінчився термін повернення позики, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, а тому станом на 08.08.2019 має заборгованість перед позивачем у розмірі 51752,27 грн, яка складається з : основного боргу 1201,00 грн; заборгованість за відсотками 25632,92 грн та за простроченими відсотками 24918,35 грн., яку і просить стягнути позивач в судовому порядку.

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не було надано суду належних та достовірних доказів перерахування грошових коштів на користь відповідача.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ТзОВ "Веллфін" зазначає,що суд при ухваленні рішення не дослідив та не взяв до уваги порядок укладення договору позики, який здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора, що передбачено ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", що було детально викладено в позовній заяві позивача.

Вказує, що у позовній заяві обґрунтовано порядок укладення договору позики №54438 від 12.07.2016 за встановленими правилами та нормами ЗУ "Про електронну комерцію", з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронного цифрового підпису, як зазначено в оскаржуваному рішенні.

Зазначає, що надані до суду правила надання позики, що передбачають порядок укладення договору із застосуванням одноразового ідентифікатора; копія заявки на отримання позики, а також договір позики, у п.1.8 якого зазначено, що правила є невід`ємною частиною договору позики, судом першої інстанції не розглянуті та до уваги не взяті.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ТзОВ "Веллфін", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт підписання відповідачем договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України "Про електронний цифровий підпис". Відсутність вказаних доказів не дозволяє зробити висновок про дійсне укладення між сторонами договору позики.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Веллфін" є юридичною особою, діє на підставі Статуту, затвердженого Загальними зборами учасників товариства (протокол №4 від 18.09.2015) та зареєстровано як фінансова установи відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.14). Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.10).

Рішенням Загальних Зборів учасників ТОВ «Веллфін» від 07 вересня 2015 року затвердженні правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. (а.с.15-27).

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - пункт 6.3. правил.

У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4. правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.7. правил.

За пунктами 6.10., 6.11., 6.12. правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, ТОВ «Веллфін» обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ «Веллфін», оформив заявку та отримав грошові кошти у вигляді позики на платіжну картку від ТОВ «Веллфін», які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав копію договору № 54438 від 12 липня 2016 року, який оформлений сторонами в електронній формі (а.с.35-43), роздруківку заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. (а.с.28-34), лист від 22 липня 2019 року про перерахування грошових коштів на платіжну картку ОСОБА_1 (а.с.45).

Надаючи оцінки зібраним у справі доказам, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України) .

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

12 липня 2016 року ОСОБА_1 у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформив на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 1201,00 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. (а.с.28-34). ТОВ «Веллфін» прийнято позитивне рішення та 16 липня 2016 року через ТОВ ВК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3, здійснило переказ грошовий коштів в сумі 1201,00 грн. на платіжну картку відповідача (а.с.45, 46-50).

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до укладеного між ТОВ "Веллфін" та ОСОБА_1 договору позики № 54438 від 12 липня 2016 року позичальник ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 (тридцять) днів - пункт 1.1., 1.2. (а.с.35-43).

Доказом підтвердження отримання коштів є лист від ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 22 липня 2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначається сума коштів, власник картки, маска картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а.с.45).

Пунктом 1.5 договору передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.

Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. договору.

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 11 серпня 2016 року в сумі 1892,75,00 грн., з яких 691,75 грн. сплата процентів за користування позикою за період 12 липня 2016 року по 11 серпня 2016 року (а.с.42).

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що станом на 08 серпня 2019 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 51 752,27 грн. ( а.с.44).

У зв`язку з порушенням позичальником строку повернення позики та процентів за користування позикою товариство «Веллфін» (позикодавець) 13 серпня 2019 року звернулось до суду, пред`явивши позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 51 752,27,00 грн., з яких 1 201,00 грн. - сума позики, 25 632,92 грн заборгованість за відсотками, 24 918,35 грн заборгованість за простроченими відсотками .

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1201,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 12 липня 2016 року по 11 серпня 2016 року в сумі 691,75 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1201,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 12 липня 2016 року по 11 серпня 2016 року в сумі 691,75 грн. є доведеною та підлягають задоволенню.

Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період 12 серпня 2016 року по 08 серпня 2019 року в сумі 49 859,52 грн колегія суддів виходить з такого.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 54438 від 12 липня 2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 11 серпня 2016 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 11 серпня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 49 859,52 грн. включає період з 12 серпня 2016 року по 08 серпня 2019 року, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 12 серпня 2016 року по 08 серпня 2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 264, 265 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, з характером спірних правовідносин належним чином не визначився та дійшов помилкового висновку про відмову у позові ТОВ «Веллфін».

Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ "Веллфін" про стягнення боргу за договором позики, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Веллфін" заборгованість за договором позики в сумі 1892,75 грн. В іншій частині вимог ТОВ "Веллфін" слід відмовити.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ТОВ "Веллфін" підлягає частковому задоволенню (3,66%), тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 175,77 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" задовольнити частково.

Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) заборгованість за договором позики в сумі 1892,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) судовий збір в сумі 175,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С. О. Гордійчук

С.С. Шимків