Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , за участю секретаря судового засідання Кадимової А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради про усунення перешкод та встановлення порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою, від якого народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З травня 2013 року сторони проживають окремо, донька залишилась проживати з матір`ю. Зазначив, що з донькою бачився регулярно, приймав активну участь у її вихованні, сплачував кошти на її утримання. На теперішній час відповідачка перешкоджає позивачам спілкуванню з дитиною, приймати участі в її вихованні. У зв`язку з тим, що мирним шляхом врегулювати даний спір немає можливості, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просять зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні дитини, визначити позивачу наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини, а саме - спілкуватися з донькою щонеділі з 17:00 години п`ятниці до 19:00 годин неділі за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , брати доньку серед робочого тижня для прогулянки та додаткового виховання, спортивних занять, протягом року 2 рази на рік у літній час, а також іншу пору року, встановлену за домовленістю з відповідачкою мати можливість брати доньку протягом 2 тижнів для відпочинку з нею, брати дитину на свята, визначені законом як вихідні та святкові дні, на погоджений час, а також на його дні народження та його близьких родичів, зобов`язати відповідачку надавати інформацію щодо фізичного стану та стану здоров`я доньки, умов виховання, годування, місцезнаходження, в тому числі й у випадках її тривалого виїзду за місце мешкання.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила винести з урахуванням висновку органу опіки та піклування.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради Бартош Н.О. в судове засідання не з`явилась, надала до суду висновок, розгляд справи просила провести за її відсутності

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 02 вересня 2010 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області.

На теперішній час існують перешкоди в спілкуванні позивача - батька з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , що також не спростовується сторонами.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М . С . проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.05.2019 року, вважає можливим встановити наступний порядок ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 , а саме щотижнево з 15:00 години суботи до 17:00 години неділі за місцем мешкання батька за адресою: АДРЕСА_1 , спілкуватися з дитиною серед робочого тижня, брати доньку для прогулянки та додаткового виховання, спортивних занять вирішувати за домовленістю з ОСОБА_2 , два тижні у літній період для оздоровлення дитини, два тижні у іншу пору року за домовленістю з ОСОБА_2 , брати дитину на свята, визначені законом, як вихідні та святкова дні, а також на дні народження батька та його родичів за домовленістю з ОСОБА_2 Пункт щодо надання інформації щодо фізичного стану та стану здоров`я доньки, умов виховання, годування, місцезнаходження, в тому числі у випадках її тривалого виїзду з місця мешкання залишили на розсуд суду.

Позивач та відповідачка погодились з висновком органу опіки, вважають його таким, що відповідає інтересам дитини та забезпечить належну участь в її вихованні.

Тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову та при прийнятті рішення спирається на висновок органу опіки та піклування, оскільки вважає його таким, що не порушує права дитини та батька на спілкування, виховання, участі дитини в позашкільних заходах, запропонований органом опіки порядок спілкування позивача з дитиною є об`єктивним та достатнім для забезпечення дитини батьківською увагою.

Керуючись ст. ст. 12,13,133,259,264,265,268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради про усунення перешкод та встановлення порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з боку матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом визначення батькові дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступного порядку виховання дитини та спілкування з нею.

Встановити перебування малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щотижня з 15 години суботи до 17 години неділі за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити перебування малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серед робочого тижня для прогулянки, додаткового виховання, спортивних занять, при цьому кількість днів та дні встановлюються за домовленістю між батьками.

Встановити перебування малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , два тижні у літній період для оздоровлення дитини, при цьому місяць та дні встановлюються за домовленістю між батьками.

Встановити перебування малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , два тижні упродовж року (весна, зима, осінь), при цьому місяць та дні встановлюються за домовленістю між батьками.

Встановити перебування малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у святкові дні, дні народження батька та його родичів, за домовленістю між батьками дітей, всі інші питання, які стосуються виховання, розвитку, лікування, місцезнаходження дитини, вирішувати за домовленістю між ними.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н. В. Литвиненко