ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1733/19 Справа № 194/1258/17 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство Страхова група ТАС, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа ПАТ "Страхова група "ТАС", про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 3-6/.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 11.09.2017 р. о 10.30 год. на перехресті вул. Першотравнева та вул. Поповича в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровській області водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виконуючи розворот не переконався в його безпечності та при виїзді з ґрунтової дороги на дорогу вул.Поповича не пропустив автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 та скоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Тернівського міського суду від 26.09.2017р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ "Страхова группа "ТАС". Так, 28.09.2017 р. він звернувся до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування та згідно розрахунку на відшкодування страхового випадку йому було виплачено 10890,86 грн. Однак за виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля він відповідно до акту виконаних робіт від 26.10.2017 р. сплатив на користь ФОП ОСОБА_3 фактичну вартість ремонту в розмірі 39650 грн. Внаслідок ДТП йому спричинена моральна шкода, яка виразилась в емоційному стресі, який виразився в у тривозі, яка охопила його після ДТП, адже був пошкоджений його автомобіль, який є невід'ємним об'єктом його повсякденного життя та є необхідним для потреб сім`ї. Він був вимушений змінити свій життєвій графік, у нього з'явились нові труднощі: пошук грошових коштів для ремонту, відвідування страхових компаній, звернення за допомогою до друзів та рідних, замість ведення активної життєдіяльності, внаслідок чого він втратив спокій та нормальний спосіб життя та вимушений додавати зусиль для організації свого життя. Крім того, відповідач до теперішнього часу не відшкодував завданих йому внаслідок ДТП фактичних витрат на ремонт автомобіля, на його звернення з цього приводу, він нехтує спілкуватися з ним, що викликає у нього душевне хвилювання та душевний біль. Враховуючи глибину його душевних страждань, та вищевикладених обставин він вважає, що розмір моральної шкоди становить 5000 грн. Посилаючись на ст.ст. 22,29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.1187,1188,1192,1194 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням у сумі 28759 грн. Посилаючись на ст.23 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 5000 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які згідно розрахунку складаються з судового збору у розмірі 1280 грн. та витрат, пов'язаних з професійною правничою допомогою адвоката - 4000 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково /а.с. 134-143/

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 22493 (двадцять дві тисяч чотириста дев'яносто три) грн. 58 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 4000 (чотири тисячі)грн., судові витрати, а саме витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою адвоката - 3139 (три тисячі сто тридцять дев'ять) грн. 14 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1280 грн., відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою адвоката - 1371 (одна тисяча триста сімдесят одну) грн. 17 коп.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити /а.с. 170-171/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач вже отримав узгоджене за попередньою згодою зі страховиком 10890,86 грн. та 2000,00 грн. франшизи від ОСОБА_1

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому посилався, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції врахував отримане позивачем страхове відшкодування, розмір франшизи, отриманої від відповідача та з урахуванням реальних збитків стягнув з відповідача 22 493,58 грн. /а.с. 182-190/.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за те, що 11 вересня 2017 року о 10 год. 30 хв. на перехресті вул. Першотравнева та вул. Поповича в с. Богуслав Павлоградського району водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виконуючи розворот не переконався в його безпечності, та при виїзді з грунтової дороги на дорогу ім. Поповича с. Богуслав не пропустив автомобіль НОМЕР_2, що рухався по дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постанова набрала законної сили 06 жовтня 2017 року /а.с.7/.

28 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу Chevrolet/Aveo д/н НОМЕР_3 під час ДТП 11 вересня 2017 року з вини ОСОБА_1, водія транспортного засобу ЗАЗ Lanos д/н НОМЕР_4. Погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 10890,00 грн. з вирахування франшизи та не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна /а.с.17/.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, який є додатком №1 до Страхового акту № 21043Р/05/17 від 04 жовтня 2017 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, склав 10890,86 грн. Також, зазначено, що вартість робіт - 5502 грн., вартість матеріалів - 5138,31 грн., вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 7501,84 грн., коефіцієнт зносу замінених складових - 5251,29 грн. /а.с.9/.

Згідно платіжного доручення № 40714 від 18 жовтня 2017 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатила ОСОБА_2 страхову виплату у розмірі 10890,86 грн. /а.с. 10, 11/.

Відповідно до рахунку для сплати №22 від 26.10.2017 р. та акту виконаних робіт, складеного ФОП ОСОБА_4, вартість ремонту автомобіля НОМЕР_5 склала 39650,00 грн., з яких кузовні запчастині - 17380 грн., вклейка заднього скла - 620 грн., розбирання/зборка авто - 2200 грн., фарбувальні роботи - 13800 грн., рихтування - 5650 грн. /а.с.13/.

Як вбачається з товарного чека № 28 від 05 листопада 2017 року за ремонт автомобіля на користь ФОП ОСОБА_5 сплачено 39650,00 грн. /а.с.14/.

Відповідно до листа ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 06 листопада 2017 року на заяву ОСОБА_2 від 01 листопада 2017 року матеріальний збиток, завданий йому, як власнику автомобіля Chevrolet/Aveo д/н НОМЕР_3 згідно заяви від 28 вересня 2017 року, з вирахуванням франшизи, становить 10890,86 грн. /а.с.8/.

Як вбачається з квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», та як визнано позивачем ОСОБА_2 в судовому засіданні, він отримав від ОСОБА_1 07 жовтня 2017 року в якості франшизи 2000 грн. /а.с.59-60/.

Відповідно висновку № 094-1-/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 жовтня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 станом на 11.09.2017 року склала 35384,44 грн., з яких вартість робіт базис часу - 4480 грн., фарбування - 10851,23 грн., запчастини - 20053,21 грн. /а.с.63-76/.

Акт огляду транспортного засобу Chevrole Aveo д/н НОМЕР_3 було складено експертом ОСОБА_6 02 жовтня 2017 року, в якому не зазначено, що на автомобілі позивача маються пошкодження, які не відповідають часу та удару пошкодження /а.с.67/.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №70 від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_6 за експертне автотоварознавче дослідження грошові кошти у розмірі 1200 грн. /а.с.73/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем суду не надано жодних доказів на спростування доводів позивача та вартості матеріального збитку визначеного Висновком № 094-1-/17 від 04 жовтня 2017 року, а тому позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року №6-725цс16 та у постанові від 26.10.2016 року №6-954цс16.

З наведених обставин справи вбачається, що сторонами визнані обставини щодо заподіяння позивачеві матеріального збитку. Предметом спору є визначення розміру матеріальної шкоди заподіяної позивачеві.

У підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, позивач посилався на Акт виконаних робіт, складений ФОП ОСОБА_4, згідно якого вартість матеріального збитку становить 39 650,00 грн. та висновок № 094-1-/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 жовтня 2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку становить 20 053,21 грн.

Апелянт в своїй скарзі зазначає, що не згодний зі стягнутою з нього сумою, оскільки така є вартістю відновлювального ремонту а не матеріальної шкоди на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження, наголошував на необхідності проведення експертизи з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2.4 ОСОБА_7 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 ОСОБА_7 вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 ОСОБА_7 визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 ОСОБА_7 передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 р. по справі №6-760цс15.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в ОСОБА_7 як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів у звязку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 ОСОБА_7 величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

З огляду на зазначене, посилання відповідача на неправильність експертного висновку, зокрема розміру матеріального збитку, колегія суддів вважає безпідставними.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 094-1-/17 від 04 жовтня 2017 року, а також доказів, які могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки.

Таким чином, обставин, що б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних вище висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга відповідача не містить.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині завищеної суми відшкодування моральної шкоди, то такі доводи не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічні тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши обставини дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що позивач був позбавлений можливості користуватися автомобілем та змушений змінити свій звичний спосіб життя і докладати додаткових зусиль для організації свого життя, втратив спокій. .

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що сума визначена судом для відшкодування моральної шкоди є завищеною, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи не впливають на правильність висновків суду щодо доведеності позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Також слід врахувати, що моральна шкода є громадсько-етичною категорією, яка оцінюється громадянським суспільством за нормами моралі, а тому посилання апелянта на його вік не заслуговують на увагу і не дають підстав вважати вимоги позивача недоведеними.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 4000,00 грн. є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_7