У Х В А Л А

15 січня 2019 року

м. Київ

справа №300/223/18

провадження № 61-163ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 3 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Воловецької районної ради Закарпатської області, голови Воловецької районної ради Закарпатської області Лопіти Івана Ілліча, Комунального закладу «Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради» про визнання незаконним звільнення, скасування рішення та розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 3 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, а отже, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України особою, яка подає касаційну скаргу не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Так, згідно з пунктом 7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду скаржник має сплатити судовий збір в розмірі 200 відсотків скарги, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень позивач у березні 2018 році звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив суд: визнати незаконним звільнення, скасувати рішення та розпорядження про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Тобто позивачем було заявлено до суду 5 вимог, з яких 3 вимоги немайнового характеру та дві майнового і лише три з них відповідно до положень статті 5 Закону «Про судовий збір» не обкладаються судовим збором, а саме: про поновлення на роботі та визнання незаконним звільнення й скасування рішення та розпорядження про звільнення, як такі, що пов'язані з вимогою про поновлення.

Майнові вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду є відповідно такими, що обкладаються судовим збором.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання позову, за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що з 1 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1762 гривень.

До касаційної скарги заявник додав квитанцію №122 від 19 грудня 2018 року на суму 1409,60 грн, якою сплачено судовий збір з вимоги майнового характеру про стягнення моральної шкоди.

Однак, з вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка не підпадають під дію пільгових згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір», заявник судовий збір не сплатив.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Таким чином, з урахуванням положень пункту у частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання та розгляд касаційної скарги необхідно доплатити суму судового збору з розрахунку суми, яку заявник просить стягнути. При цьому, оскільки зі змісту оскаржуваних судових рішень суму середнього заробітку встановити неможливо, заявник має сплатити судовий збір, визначивши його розмір відповідно до вищезазначеної норми закону, або надати суду копію позовної заяви з розрахунком середнього заробітку.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі необхідно надати суду відповідний документ.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 3 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко