ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/114/19 Справа № 214/9394/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/9394/14-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2017 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 20.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту (далі за текстом - кредитний договір) № 0, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в сумі 19 500 доларів США із зобов'язанням повернути кредит в повному обсязі не пізніше 19.06.2028 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 12,5 % річних. Забезпеченням виконання зобов'язань позичальника стала порука ОСОБА_2 за договором № 0П від 20.06.2007 року, за яким вона несе перед банком відповідальність солідарно разом з позичальником. ПАТ «УкрСиббанк» взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в обумовленому розмірі, однак він свої зобов'язання виконував неналежним чином, в результаті чого, станом на 23.11.2015 року, виникла заборгованість за кредитом в сумі 15 065,69 доларів США та нарахована пеня в розмірі 26 380,65 грн. Направлені 14.03.2014 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про погашення простроченої заборгованості ними не виконано, у зв'язку з чим, реалізуючи право на дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з даним позовом.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року, станом на 23.11.2015 року, в розмірі 15 065,69 доларів США, яка включає: заборгованість за простроченим кредитом - 13 086,46 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 979,23 доларів США, а також стягнути 26 380,65 грн. пені, з яких 9 936,83 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16 443,82 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року за період з 12 травня 2014 року по 12 листопада 2014 року в розмірі 892 долари США 88 центів, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 395 доларів США 90 центів, по простроченим процентам за користування кредитом - 496 доларів США 98 центів, а також пеню в розмірі 620 грн. 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року, станом на 23 листопада 2015 року (за виключенням періоду з 12 травня 2014 року по 12 листопада 2014 року), в розмірі 13 972 долари США 81 цент, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 12 690 доларів США 56 центів, по простроченим процентам за користування кредитом - 1282 долари США 25 центів, а також стягнуто пеню в сумі 25 759 грн. 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1748 грн. 69 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 37 грн. 51 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 715 грн. 05 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 15 грн. 34 коп.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 9 грн. 62 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Так, відповідач вважає, що банк неправомірно нарахував заборгованість в сумі 1 324,46 грн., оскільки він, починаючи з 2015 року, вносив грошові кошти на погашення боргу, у зв'язку з чим вважає, що заборгованості не існує. Також, зазначає, що суд не перевірив всі фінансові документи та не з'ясував належним чином факт наявності або ж відсутності боргу. Крім того, відповідач посилається на те, що суд не врахував останнього платежу за кредитним договором 12 вересня 2017 року та 14 вересня 2017 року та ухвалив рішення про стягнення боргу станом на 01.02.2017 року, що, на думку відповідача, є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що 20.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (п.1.1 Статуту, т.1, а.с.23), та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (т.1, а.с.5-7), за умовами п.1 розділу І якого банк надав позичальникові кредит в іноземній валюті в розмірі 19 500 доларів США на умовах його повернення не пізніше 19.06.2028 року для споживчих потреб - придбання квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3-1.3.2 розділу І кредитного договору (т.1, а.с.5), за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, починаючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в 12,5% річних. Нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360», при цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надана банком і яка ще не повернута позичальником у власність банку відповідно до умов договору.

Відносно умов надання кредиту та порядку його повернення, сторонами погоджено, що позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані такі проценти. Остаточне погашення процентів повинне бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (п.1.3.4 розділу І договору, т.1, а.с.5).

Черговість погашення кредиту сторонами погоджена відповідно до п.1.6 розділу І кредитного договору в наступному порядку: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором (т.1, а.с.5-зворот).

Як визначено п.7.1 розділу 7 кредитного договору (т.1, а.с.6), за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати додатково від позичальника сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором.

Забезпеченням виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань виступають іпотека нерухомості, розташованої за адресою: вул. Спаська 25/23, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область (п.2.1 розділу 2 кредитного договору, т.1, а.с.5-зворот) та порука ОСОБА_2 за договором поруки № 0П від 20.07.2007 року (т.1, а.с.8).

За умовами п.1.1, п.п.1.3-1,4 договору поруки № 0П від 20.07.2007 року, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.06.2007 року, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Строк дії договору поруки визначено до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором (п.3.1 договору поруки, т.1, а.с.8).

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 19 500 доларів США.

Протягом періоду з 03.07.2007 року по 10.10.2011 року ОСОБА_1 зобов'язання виконував сумлінно, своєчасно вносячи кошти на погашення кредиту та не допускаючи прострочки.

Однак, починаючи з 11.11.2011 року, всупереч умовам договору, позичальник почав допускати прострочки по сплаті кредиту, в результаті чого з 31.05.2012 року почала утворюватись заборгованість за простроченим кредитом в розмірі 40,21 доларів США, а станом на 28.02.2014 року вона складала 1354,83 долари США.

31.03.2014 року ОСОБА_1 погасив прострочену заборгованість у розмірі 1 600,39 доларів США, а 24.04.2014 року - у розмірі 54,96 доларів США, проте починаючи з 01.07.2014 року знов допустив прострочення виконання зобов'язань та станом на 23.11.2015 року заборгованість складала 1324,46 доларів США (т.1, а.с.9-11, 216).

Станом на 23.11.2015 року розмір заборгованості за тілом кредиту становить 13 086, 46 доларів США (т.1, а.с.83).

Протягом періоду з 27.06.2007 року по 30.10.2009 року ОСОБА_1 також своєчасно сплачував проценти за користування кредитом, проте починаючи з 03.11.2009 року почав допускати прострочення внесення платежів, періодично то погашаючи, то допускаючи збільшення заборгованості по процентам, яка станом на 30.09.2014 року складала 837,24 долари США.

Станом на 23.11.2015 року строкову заборгованість по процентам ОСОБА_1 в добровільному порядку погасив в повному обсязі (т.1, а.с.139-140, 225), внісши 23.11.2015 року платіж у розмірі 200 доларів США, в результаті чого розмір поточної заборгованості склав 1779,23 доларів США.

Оскільки, боржник ОСОБА_1 почав не належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, на підставі ст.1050 ЦК України, ПАТ «УкрСиббанк» направило йому та поручителю ОСОБА_2 вимоги за №30-11/10418, № 30-11/10419 від 14.03.2014 року про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, які відправлено на адресу відповідачів 18.03.2014 року (т.1, а.с.29-34).

Згідно вказаних вимог, у випадку не усунення позичальником та поручителем порушень на 32-й день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження її отримання - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про повернення кредиту, банк вправі вимагати дострокового виконання ними зобов'язань в судовому порядку.

До моменту звернення позивача до суду 12.08.2014 року, відповідачі в добровільному порядку у визначений банком строк заборгованість не погасили.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який прийнятий судом першої інстанції, як такий, що зроблений фахового у відповідності до умов договору, станом на 23 листопада 2015 року існує заборгованість за кредитом в сумі 13 086,46 доларів США, за пенею - 26 380,65 грн., та по простроченим процентам за користування кредитом - 1 779,23 доларів США,

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» , суд першої інстанції вірно виходив з факту неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права банку, у зв'язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково. При цьому, суд вірно визначився з правовідносинами сторін та дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку, в межах строку дії поруки, тобто з 12 травня 2014 року по 12 листопада 2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного між сторонами Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року вбачається, що кінцевим терміном погашення заборгованості встановлено 19.06.2028 року (т.1, а.с.5-7).

Разом з тим, сторони встановили як строк дії договору - повернення кредиту, сплату процентів за користування ним в строк до 19.06.2028 включно, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 19 500 доларів США, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється позичальником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 23 листопада 2015 року за кредитом в сумі 13 086,46 доларів США та за відсотками 1 779,23 доларів США, а також за пенею у розмірі 26 380,65 грн.

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено п. 4.4. Кредитного договору.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти т а інші обумовлені договором платежі.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, пред'явивши позов до суду.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів, кредитор ПАТ «УКкрСиббанк», змінив строк виконання основного зобов'язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1, що зумовило для нього виникнення обов'язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Узгодженням умов п. 1.1. Договору поруки № 0П від 20.07.2007 року сторони визначили солідарну відповідальність боржника та поручителя.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов'язок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як солідарних боржників, нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту достроково.

Колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з'ясовано, що він визначений у відповідності із умовами Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року, який підписано сторонами та який є чинним.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо покладення на відповідача ОСОБА_2 обов'язку з погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року, як на солідарного боржника, за період з 12 травня 2014 року по 12 листопада 2014 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку, встановленого у договорі поруки) від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251/цс16.

Оскільки, договір поруки № 0П від 20.06.2007 року не містить конкретного строку дії поруки, а у пункті 3.1 цього договору зазначено, що договір поруки діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором (т.1, а.с.8), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, у зв'язку з чим суд дійшов вірного висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Зважаючи на те, що ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з вимогою до поручителя про стягнення заборгвоаності 12.08.2014 року, тобто з пропуском визначеного ч.4 ст.559 ЦК України строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги про стягнення з поручителя заборгованості за період до 12.05.2014 року задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позичальника ОСОБА_1 відсутня заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2007 року, оскільки він, починаючи з 2015 року, вносив грошові кошти на погашення боргу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки заборгованість за кредитом визначена судом станом на 23 листопада 2015 року і відповідачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано доказів щодо відсутності у нього заборгованості на зазначену дату.

Погашення ж заборгованості після 23 листопада 2015 року не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки питання про стягнення суми боргу за кредитом за такий період не було предметом позовних вимог ПАТ «УКрСиббанк», а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено та надано належну оцінку наданим ОСОБА_1 квитанцій, згідно яких, після пред'явлення ПАТ «УкрСиббанк» позову до суду, він в добровільному порядку почав повертати кредит, шляхом внесення наступних платежів: 25.05.2015 року - 136 доларів США, 27.07.2015 року - 210 доларів США, 12.10.2015 року - 215 доларів США, 23.11.2015 року - 200 доларів США, 27.01.2016 року - 10 349 грн., 29.02.2016 року - 6995 грн., 30.03.2016 року - 8 000 грн., 29.04.2016 року - 8 031 грн., 15.06.2016 року - 10 100 грн., 29.07.2016 року - 10 015 грн., 29.08.2016 року - 10 000 грн., 30.09.2016 року - 10 000 грн., 23.01.2017 року - 10 030 грн., 31.03.2017 року - 10 790,42 грн., 30.05.2017 року - 10 555,12 грн., 12.09.2017 року - 900 доларів США (т.1, а.с.105-108, 123-125, 132, 182, 202, 235, 242, т.2 а.с.3), що призвело до зміни розміру заборгованості та станом на 01.02.2017 року розмір заборгованості за тілом кредиту зменшився до 12 744,06 доларів США, по процентам за користування кредитом - до 163,07 грн., однак враховуючи, що зобов'язання за кредитним договором продовжують тривати та в повному обсязі відповідачами не виконувались, розмір пені збільшився до 17 352,82 грн. - за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, та до 7 593,11 грн. - за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (т.1, а.с.232).

З урахуванням приписів ст.11, ч.2 ст.31 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, суд першої інстанції правомірно вирішив справу виключно в межах заявлених вимог, та роз'яснив боржнику ОСОБА_1 його право, на звернення до ПАТ «УкрСиббанк» та органів чи осіб, які здійснюватимуть примусове виконання судового рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження» на стадії виконання судового рішення для врахування внесених ними сум в добровільному порядку.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: