ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/5222/19

Провадження № 22-ц/818/5152/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу заскаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах заявника ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року у складі судді Єрмак Н.В., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

На ухвалу суду від 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 червня 2019 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з тих підстав, що позивачу необхідно визначитися із змістом спірних правовідносин, уточнити суд та підстави звернення та визначитись із формою такого звернення.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зобов`язати зняти арешт з майна скаржника.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку на звернення до суду зі скаргою не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що строки на оскарження бездіяльності Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не були пропущені, оскільки відповідно до відмітки, яка зазначена на кутовому штампі Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відповідь складена та підписана 20.03.2019 року й з урахуванням того, що останній день десятиденного строку на оскарження бездіяльності державного виконавця припав на вихідний день (30.03.2019 р.), то таким днем слід вважати 01.04.2019 р.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав скаржник дізнався у лютому 2019 року, а тому заявником пропущено строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Заяви про поновлення процесуального строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Тищенко С.О. не подавалось.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п.а) ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з аналізу приведених норм права, слід дійти висновку, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод, законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2006 року у справі №2-10472/06 за позовом ЗАТ «СК «Статус» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, відшкодування збитків задоволено частково.

Визнано договір страхування наземного транспортного засобу НТ №238210514 від 12 квітня 2005 року, укладеного між ЗАТ «Страхова Компанія «Статус» та ОСОБА_1 недійсним.

В позові про відшкодування шкоди та стягнення збитків з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 держмито на користь ЗАТ «СК «Статус» у розмірі 25,10грн.

Після набрання рішенням суду чинності ухвалу суду від 07 серпня 2005 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2006 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2006 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області (як суду касаційної інстанції) від 18 квітня 2008 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2006 року - залишено без змін.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в рамках вищевказаної цивільної справи ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2005 року було накладено арешт на все його майно. В рішенні Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2006 року було зазначено, що після набрання рішенням суду чинності, ухвала суду від 07 серпня 2005 року про накладення арешту на його майно підлягає скасуванню. Разом з тим, на початку 2019 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиноого реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, йому стало відомо, що накладене 19 серпня 2006 року Державною виконавчою службою у Голосіївському районі м. Києва ГТУЮ у м. Києві обтяження на 1/4 квартиру АДРЕСА_1 не знято. З цього приводу він звернувся до Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з його майна на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2006 року. Проте, 20 березня 2019 року йому було відмовлено з посиланням на те, що у державного виконавця відсутні підставі для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Так, матеріали справи свідчать, що згідно відповіді Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 27 лютого 2019 року шляхом перевірки системи АСВП встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №3514341 з примусового виконання виконавчого листа №2-2220 від 04 січня 1997 року виданий Радянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1/4 частини.

Інші виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 на виконання до відділу не надходили.

З урахування вищевикладеного у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року.

Разом з тим, зазначена відповідь була направлена представнику ОСОБА_2 лише 20 березня 2019 року за вихідним №41601, про що свідчить штамп установи на відповіді.

Як зазначає апелянт копію зазначеної відповіді він отримав на запит 22 березня 2019 року, проте даних про отримання копії зазначеної відповіді матеріали справи не містять та заявником не надано.

Таким чином, десятиденний строк на подання скарги на дії державного виконавця спливає 30 березня 2019 року.

Згідно ст.120, 122, 123, ч.ч.3, 6 ст.124 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Оскільки десятий день припадав на суботу, останнім днем для подачі скарги був понеділок, тобто, 01 квітня 2019 року.

Зі скаргою ОСОБА_1 звернувся 01 квітня 2019 року, про що свідчить штам поштового відправлення на конверті (а.с.8), тобто передбачений п.а) ч.1 ст.449 ЦПК України строк.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко