Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2798/18

номер провадження 2/695/248/19

24 грудня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.;

за участю:

секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач по справі 27.02.2018 року, у якості передоплати за виконання договірних зобов`язань, отримав від позивача грошові кошти у еквіваленті 20000 дол. США у національній валюті України за курсом Національного банку України, що стверджується відповідною розпискою від 27.02.2018 року, яка написана відповідачем особисто. Із вказаної розписки вбачається, що відповідач зобов`язаний виконати обумовлені сторонами дії, а у випадку не виконання покладених на нього обов`язків протягом 45 календарних днів, зобов`язаний повернути отримані грошові кошти.

Позивач стверджує, що відповідач належним чином свої обов`язки у строк який обумовлений сторонами не виконав, виконання зобов`язань, які взяв на себе не забезпечив, а тому має повернути зазначену суму коштів. 26.07.2018 року відповідачу було направлено вимогу повернути грошові кошти, чого останній не зробив та продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань.

За таких обставин позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду із даним позовом.

Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 09.11.2019 року.

Відповідач по справі направив до суду відзив на позовну заяву із змісту якого вбачається, що останній заперечує проти заявлених позивачем позовних вимог, зазначивши при цьому, що між сторонами дійсно були досягнуті домовленості щодо вчинення відповідачем певних дій, однак позивач сама почала вчиняти дії, які не дали можливості відповідачу виконати свої зобов`язання в обумовлений сторонами строк, окрім того відповідач, не зважаючи на створення позивачем перепон у вчинення ним дій, частково роботу виконав, а тому не повинен повертати кошти, на поверненні яких наполягає позивач.

Щодо інших клопотань відповідача, зокрема про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та допит свідків, то вказані клопотання розглянуті та вирішені на підставі ухвали суду від 20.05.2019 року.

Позивач по справі надав до суду відповідь на відзив, у якому доводи відповідача заперечував посилаючись на їх необґрунтованість та не доведеність жодними доказами. Так позивач наполягає, що відповідач добровільно погодився із умовами позивача, отримав кошти та знав про необхідність виконання свого зобов`язання протягом 45 днів, однак таких дій не вчинив, а доводи відповідача про вчинення позивачем йому перепон у виконання зобов`язання належним чином не доведеними, а тому відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань та за умовами вказаної розписки має повернути кошти.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до розписки від 27.02.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір, згідно з умовами якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти у національній валюті - еквівалент 20 000 доларів США за курсом НБУ на термін 45 календарних днів.

Згідно з розпискою Відповідач отримав вказані кошти для вирішення питань передачі наступним юридичним особам: ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-1», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-2», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-3», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-4» у користування 4 земельних ділянок, площею по 25 гектарів кожна за межами Золотоніської міської ради (за межами м. Золотоноша), що прилягають до південно-східної межі м. Золотоноша, для розміщення об`єктів альтернативної енергетики. Крім того, вказані кошти передавались для вирішення питань підписання договору про приєднання до електричних мереж між ПАТ «Черкасиобленерго» та вищевказаними юридичними особами на умовах, що відповідають необхідним параметрам заявленої потужності для будівництва об`єктів альтернативної енергетики.

Згідно з розпискою від 27.02.2018 року у випадку не вирішення питань зазначених у розписці в термін 45 днів Відповідач зобов`язується повернути отримані кошти не пізніше 16 квітня 2018 року.

Як вбачається із змісту відзиву на позовну заяву відповідач не заперечує, а ні факту укладення такої розписки, а ні факту отримання ним коштів у заявленому позивачем розмірі для виконання ним своїх зобов`язань.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що за вказаною розпискою відповідач підтвердив отримання ним коштів, які є еквівалентними 20000 доларів США та обов`язок по їх поверненню у національній валюті за курсом НБУ у випадку не виконання своїх зобов`язань протягом 45 календарних днів, тобто до 16.04.2018 року.

Дані договори позики у формі розписки є чинними та у передбаченим законом порядку недійсними не визнавалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Таким чином, між Позивачем та Відповідачем в усній формі укладено договір, факт укладення якого підтверджується розпискою від 27.02.2018 року, яка одночасно містить обов`язки сторін даного договору.

Нормами ч.1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заперечуючи доводи позивача відповідач наполягав на тому, що ним було частково виконано умови укладеного договору із позивачем, та ним вони б виконалися повністю, якби сама позивач не чинила відповідачу перепони у оформленні та виготовленні технічної документації для відведення обумовлених земельних ділянок.

Разом з тим із доводами відповідача суд погодитися не може.

Фактично, як вбачається із змісту вказаної розписки, зазначені кошти передавались відповідачеві в якості плати для підготовки документів, що подаються до Черкаської обласної державної адміністрації для отримання дозволу на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок, на оплату послуг з розроблення вказаних проектів землеустрою, на підготовку документів, необхідних для укладення договорів з ПАТ «Черкасиобленерго» та витрати, пов`язані з укладенням вказаних договорів.

Відповідачем, на підтвердження своїх доводів, надані копії розпоряджень Черкаської обласної державної адміністрації від 05.05.2018 року №291, 292, 293, 294 про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ та організацій, однак останні жодним чином не підтверджують виконання відповідачем передбачених розпискою обов`язків ані в повному обсязі, ані частково, та взагалі не знаходяться у причинному зв`язку із виконання відповідачем вказаних обов`язків.

Вказані розпорядження надають юридичним особам, які зазначені у них, право на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а не право на користування земельними ділянками державної власності, критерії яких визначені у розписці.

Більше того, саме відповідач мав готувати документи, необхідні для подання до Черкаської обласної державної адміністрації для отримання дозволу на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок, оплачувати вартість робіт із землеустрою, готувати документи, необхідні для укладення договорів з ПАТ «Черкасиобленерго» та оплачувати витрати, пов`язані з укладенням вказаних договорів, що спростовує доводи відповідача про вчинення позивачем дій спрямованих на перешкоджання відповідачу виконати свої зобов`язання, в тому числі заборони фінансування відповідача вплив на директорів зазначених вище юридичних осіб з метою зриву підготовки проектної документації, тощо.

Таким чином відповідач взяв на себе відповідні зобов`язання, які відповідно до норм ст. 1053 ЦК України стали позиковим зобов`язанням з усіма відповідними правовими наслідками в тому числі і стосовно не виконання умов договору.

Відповідно до статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією, висловленою 31 жовтня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, при дослідженні питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх обов`язків за вказаною розпискою.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зроблено висновок, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК, а також частини першої статті 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Тому суд вважає, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача коштів в тій валюті, яка визначена договором позики, тобто в даному випадку у національній валюті України, а саме гривні в еквіваленті 20000 дол. США.

Отже суд, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обумовлюють свої доводи приходить до переконання, що відповідач був повідомлений про необхідність повернення коштів у повному обсязі у випадку не виконання ним у мов договору, до 16.04.2018 року. Так позивачем, з метою безпосереднього врегулювання спору, на адресу відповідача направлено вимогу з проханням повернути кошти.

Про те відповідач свої зобов`язання не виконав, вказані вимоги проігнорував та кошти позивачу не повернув, а тому останні підлягають стягненню із відповідача у примусовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи умови договору, суд приходить до переконання, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму коштів у розмірі 465103 грн. 10 коп., що буде грошовим еквівалентом 20000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення судового рішення.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються відповідним платіжним повідомленням від 07.05.2018 року.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 526,

ст., ст. 611, 625 ЦК України ст. 10, 141,

ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за довогором від 27.02.2018 року у розмірі 465103 (чотириста шістдесят п`ять тисяч сто три) гривні 10 копійок, що еквівалентно 20000 (двадцяти тисячам) доларів Сполучених Штатів Америки.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на оплату судового збору у розмірі 5542 (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.