Справа № 351/1765/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/33/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Снятинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Маковійчука І.П., про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Снятинського районного суду від 21 вересня 2018 року під головуванням судді Калиновського М.М. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Снятинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Маковійчук І.П. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_2 за межі України посилаючись на те, що у провадженні Снятинського районного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження № 51020712 від 05.05.2016р., яке виконує відділ примусового виконання про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 918646 грн. 60 коп.. По даному виконавчому листу державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень та направлено боржнику для самостійного виконання, однак у даний термін рішення суду по вищевказаному виконавчому листу не виконано. Державним виконавцем неодноразово направлялися виклики боржнику для здійснення сплати суми заборгованості.

Просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду про повернення заборгованості в розмірі 918 646 грн. 60 коп. Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвалою Снятинського районного суду від 21 вересня 2018 року задоволено подання державного виконавця.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а саме повернути заборгованість на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 918646 грн. 60 коп..

ОСОБА_2 не погоджуючись з ухвалою суду подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала суду є безпідставною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що обмеження у праві виїзду за межі України жодним чином не сприятиме поверненню грошових коштів банку, оскільки, стягувач має можливість задоволити такі вимоги самостійно за рахунок продажу іпотечного майна. Також зазначає, що він часто здійснював поїздки за межі України і щоразу повертався назад. Тобто, це є ознакою того, що він не переховується за межами України для того щоб уникнути виконання своїх грошових зобов'язань. Апелянт зазначає, що на теперішній час у виконавчому провадженні змінено сторону стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» якому на підставі договору факторингу передано усі права кредитора по грошових зобов'язаннях ОСОБА_2. Оскільки у виконавчому провадженні приймає участь новий стягувач, тому необхідністю стягнення коштів саме в користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» є безпідставним.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що належне відповідачу майно є арештоване і не підлягало відчуженню, а тому невиконання зобов'язання було зумовлено об'єктивними причинами.

Державний виконавець не довів умислу у діях боржника щодо ухилення від виконання рішення. Апелянт вказує на те, що після накладення арешту на майно повинно бути здійснено його оцінку і організовано відкриті торги для реалізації майна і погашення боргу. Тому суд першої інстанції прийшов передчасного висновку, щодо обмеження в праві виїзду за межі України.

Апелянт вважає, що державним виконавцем неповно здійснено виконавчі дії, відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань. Суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для встановлення такого обмеження.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця Снятинського районного ВДВС про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Представник стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» подало відзив на апеляційну скаргу, вважаючи її безпідставною, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

У відзиві представник стягувача, зазначає, що у ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем встановлено наявність зареєстрованих за боржником транспортних засобів

У зв'язку з ненаданням вказаних транспортних засобів в добровільному порядку для реалізації державним виконавцем в рамках виконавчого провадження та переховуванням вказаного транспорту, державним виконавцем було винесено постанову від 20.03.2017 р. про розшук та затримання автотранспорту боржника.

Також на думку стягувача, боржник чинить перешкоди державному виконавцю та вчиняє дії, що унеможливлюють виконання в примусовому порядку судового рішення шляхом звернення стягнення на його рухоме майно.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що перешкодою в примусовій реалізації нежитлової будівлі, розташованої на земельній ділянці площею 0,2870 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, є відсутність присвоєного кадастрового номеру вказаній земельній ділянці.

ОСОБА_2 вказує, що нерухоме майно боржника не реалізовується у межах виконавчого провадження, однак затримка в реалізації вказаного майна спричинена саме бездіяльністю самого боржника, який, як власник відповідного нерухомого майна, не вживає жодних заходів з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, що надало б можливість здійснити її примусову реалізацію.

Факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, є наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, що є підставою для обмеження ОСОБА_2 праві виїзду за межі України до повного виконання судового рішення.

Тому, просить ухвалу суд першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головним державним виконавцем Снятинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Маковійчуком І.П. у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що все наявне майно яке належить ОСОБА_2 є описане та арештоване. Доводи апелянта є безпідставними, транспортні засоби, які числяться за ним відсутні. Також відповідно до вимоги державного виконавця, яка була надіслана боржнику 19.08.2017 року для надання автотранспортних засобів для опису та арешту, апелянт не надав. Тому державний виконавець вважає, що вимоги апелянта про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Снятинському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 51020712 від 05.05.2016 року з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №351/1765/15-ц, виданого Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 918 646,60 грн.

Снятинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франкіській області в поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 зазначає, що підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України є наявність у нього невиконаного зобов'язання, підтвердженого рішенням суду, від виконання якого боржник ухиляється.

Згідно ст. 33 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлено законом.

Такі обмеження та процедура їх встановлення визначені в п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до них, обмеження боржника у праві виїзду за межі України застосовуються в разі наявності у нього невиконаних зобов'язань та його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим або іншим рішенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року під ухиленням слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

При цьому обмеження є крайньою мірою до боржника і застосовується у виняткових випадках, коли відсутня будь-яка об'єктивна можливість виконання судового рішення без застосування цих заходів, водночас обмеження у праві виїзду за межі України створить для нього негативні наслідки та стимулюватиме останнього до якнайшвидшого виконання зобов'язань (рішення).

Відповідно до ч, 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду при розгляді подання слід з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, доданих до подання, не підтверджено умисне ухилення боржника від виконання судового рішення. Наявність у матеріалах справи постанов про арешт майна боржника, договору іпотеки від 18.06.2008року, яким забезпечено вимоги банку, що витікають з Генеральної кредитної угоди №73 від 05.06.2008 року, не є фактом ухилення боржника від виконання судових рішень, а навпаки доводить про можливість для погашення боргу в примусовому порядку. При укладенні договору іпотеки та при арешті майна боржника, у сторін договору були наявні документи про приналежність цього майна останньому. Тому посилання представника виконавчої служби і стягувача на ухилення боржника від надання оригіналів документів та на відсутність кадастрових номерів на земельні ділянки, належні йому, спростовуються зібраними у справі доказами. Крім того, суб'єктом подання надано суду апеляційної інстанції докази, зокрема дані звіту про оцінку іпотечного майна, відповідно до якого його вартість становить разом 1 315 234 грн, що перевищує розмір заборгованості, визначений у судовому рішенні та виконавчому листі.

За змістом подання представника виконавчої служби, з чим помилково погодився суд першої інстанції, наявність у ОСОБА_2 невиконаного зобов'язання уже є ухиленням від його виконання.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що ухилення - це навмисне чи інше свідоме невиконання обов'язків особою, яка має невиконані зобов'язання і не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, а не лише за наявності невиконаного зобов'язання, та чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у поданні державним виконавцем не зазначено доказів про умисне чи інше свідоме невиконання боржником своїх зобов'язань, не з'ясував від яких дій він ухилявся та чи перешкоджав проведенню стягнення боргу. Посилаючись лише на факт невиконання самим боржником зобов'язання, суд помилково прийшов до переконання про обмеження прав ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на строк до виконання ним грошового зобов'язання. На переконання суду апеляційної інстанції існує об'єктивна можливість виконання судового рішення без застосування цих заходів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Снятинського районного суду від 21 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання головного державного виконавця Снятинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Маковійчука І.П., про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк