КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року м. Київ

Справа № 760/4105/14

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2011/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Козленко Г.О. 28 грудня 2015 року, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2014 року представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», яке перейменовано на ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитий договір «Автопакет» № 68/П/67/2008-980, за умовами якого останній отримав у борг 212500 грн на придбання транспортного засобу, зі сплатою 20,8 % та кінцевим терміном повернення до 05 вересня 2015 року. 3 метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, ОСОБА_3, на підставі договору передав у заставу автомобіль «Mitsubishi Pagero», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який, з метою виконання умов кредитного договору, застраховано у страховій компанії.

Крім того, пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Між ПАТ «Комерційним банк «Надра» та ОСОБА_3, ОСОБА_2 18 серпня 2010 року укладено додаткову угоду № 1до кредитного договору, якою сторони погодили умови відстрочення сплати частини необхідного платежу за кредитом.

Між сторонами 04 квітня 2011 року укладено додаткову угоду № 2, якою погоджено зміни до кредитного договору, зокрема щодо відстрочення сплати тіла кредиту за умови виконання позичальником цієї угоди, а саме: протяг 15 місяців з квітня 2011 року по червень 2012 року надається відстрочення по сплаті кредиту, при цьому сума необхідного платежу встановлюється кредитором та сплачується позичальником згідно графіку, погодженого сторонами.

ПАТ «Комерційний банк «Надра» 20 грудня 2010 року повідомив ОСОБА_3, що банк як вигодонабувач за кредитним договором від 05 вересня 2008 року та договором страхування, у зв'язку із настання страхового випадку з предметом застави отримав страхове відшкодування розмірі 4669, 54 грн і 26 жовтня 2009 року направив ці кошти на погашення кредитної заборгованості. Сума страхового відшкодування у повному обсязі була зарахована банком на погашення кредиту. Крім того, банк повідомив відповідача, що суму неутримуваного податку буде перераховано банком в Державний бюджет України, тому з метою уникнення збільшення кредитної заборгованості позичальнику роз'яснено право сплатити 700, 43 грн на відповідний банківський рахунок ПАТ «Комерційний банк «Надра».

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів.

ПАТ «Комерційний банк «Надра» 22 червня 2016 року подало заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначало, що станом на 16 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 515396, 98 грн та складається із непогашеного кредиту 199157, 30 грн, процентів 173147, 28 грн, пені 109111, 41 грн, та штрафу за порушення умов додаткової угоди 33980,00 грн.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість у розмірі 377304, 58 грн.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням ПАТ «Комерційний банк «Надра», представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказував на те, що розмір пені є меншим від суми заборгованості по тілу кредиту, а тому за відсутності інших обставин, в тому числі письмових доказів та заперечень відповідачів, вважав, що розмір пені судом зменшено незаконно. Посилання суду на неправомірність одночасного стягнення банком штрафу та пені, що суперечить ст. 61 Конституції України також вважає безпідставними, оскільки виходячи з положень ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а тому, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. На підставі викладеного просив змінити рішення суду першої інстанції, шляхом задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, в іншій частині просив рішення залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра» - повернуто заявнику.

Також не погодилась з рішенням суду ОСОБА_2, через представника нею подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 377304,58 грн з ОСОБА_4, в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що суд дійшов неправильних висновків про те, що порука не припинилася. Банк без згоди поручителя включив у тіло кредиту додаткову суму 700,43 грн., та надалі відсотки за користування кредитом та пеню нарахував від збільшеного тіла кредиту, тим самим збільшив відповідальність поручителя без згоди останнього, незважаючи на те, що за умовами кредитного договору та додаткової угоди сума кредиту не змінювалася. Суд не врахував, що банк із суми страхового відшкодування як податковий перерахував податок до держбюджету, та незважаючи на те, що строк відшкодування було направлене лише на погашення процентів по кредиту, зараховано розмір сплаченого податку у тіло кредиту, а не у розмір несплачених процентів 23 лютого 2011 року нараховує проценти та пеню від збільшеного тіла кредиту.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року скасовано в частині задоволення вимог Банку до ОСОБА_2 і стягнення з неї судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23 січня 2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду апеляційної скарги ПАТ «Комерційний банк «Надра». Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав на те, що суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на те, що між сторонами існують договірні правовідносини, а тому всі істотні умови кредитування мають погоджуватись у відповідні правовій формі. Апеляційний суд встановив, що між кредитором і позичальником не було укладено додаткових угод щодо збільшення тіла кредиту на суму сплаченого банком податку, та, прийнявши до уваги пояснення сторін, дійшов передчасного висновку, що фактично такі зміни відбулись, що вони призвели до збільшення відповідальності поручителя без його згоди. На цій підставі суд передчасно визнав поруку припиненою, відмовив у позові в частині вимог до поручителя. Зарахування в односторонньому порядку до суми кредиту податку сплаченого банком, та у подальшому нарахування на нього процентів суперечить умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, та не є збільшенням відповідальності поручителя. Суду апеляційної інстанції при вирішенні спору необхідно врахувати порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції належним чином дослідити розрахунок заборгованості та зробити відповідні правові висновки.

При новому розгляді справи представник відповідачів ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просила про її задоволення. Проти апеляційної скарги позивача заперечувала, просила відмовити у її задоволенні.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, причини неявки представника суду не повідомив. Тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, доводи обох апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають задоволенню частково.

Перевіряючи обставини справи, апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем та відповідачами 05 вересня 2008 року був укладений договір «Автопакет» № 68/П/67/2008-980, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит на придбання транспортного засобу у розмірі 212500 грн. на умовах повернення у строк до 05 вересня 2015 року та зі сплатою 20,8 % річних за користування грошовими коштами. ОСОБА_2 за умовами договору є поручителем, вона взяла на себе зобов'язання відповідати з позичальником перед банком як солідарні боржники. Також за умовами цього договору з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, ОСОБА_3 передав у заставу автомобіль «Mitsubishi Pagero», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який у відповідності до умов договору було застраховано у страховій компанії, акредитованій банком /т.1 а.с.7-11/.

У подальшому на підставі додаткової угоди від 18 серпня 2010 року № 1 додаткової угоди від 04 квітня 2011 року №2 до договору вносились зміни, які стосувались відстрочення сплати часткових платежів та визначення суми щомісячного платежу /т.1 а.с.13-23/.

Сторонами визнано, що у 2009 році із забезпеченим транспортним засобом стався страховий випадок та банк, як вигодонабувач, 26 жовтня 2009 року отримав страхове відшкодування в сумі 4666,54 грн, яке було зараховано на погашення кредитної заборгованості за процентами за користування кредитом. ПАТ «Комерційний банк «Надра», виконуючи функції податкового агента, перерахував 15 % від цієї суми - 700, 43 грн до Державного бюджету України. В подальшому, а саме 23 лютого 2011 року ця сума була включена банком до суми кредиту відповідача ОСОБА_3, що вбачається з розрахунку заборгованості /т.1 а.с.24; т.2 а.с.23/.

Станом на 16 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором визначена позивачем у розмірі 515396, 98 грн та складається із непогашеного кредиту 199157,30 грн, процентів 173147, 28 грн, пені 109111, 41 грн, штрафу за порушення умов додаткової угоди 33980,00 грн /т.2 а.с.23-24/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів у розмірі 377304, 58 грн та складається із заборгованості за кредитом 199157,30 грн, процентів 173147, 28 грн. При вирішенні питання про стягнення різних видів неустойки, суд зазначив про неможливість одночасно одного і того самого виду юридичної відповідальності, тому у стягненні суми штрафу відмовив, а суму пені зменшив до 5000 грн, пославшись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшив її розмір до 5000 грн.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

В порядку ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України визначають, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За приписами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З наведених вище обставин справи вбачається, що наявність договірних зобов'язань та факт неналежного їх виконання позичальником визнані сторонами у справі. Разом з тим, предметом спору є розмір заборгованості за умовами договору та питання відповідальності поручителя.

Так, Верховний Суд звернув увагу на те, що між кредитором та позичальником не було укладено додаткових угод щодо збільшення тіла кредиту на суму сплаченого банком податку, а зарахування в односторонньому порядку до суми кредиту податку, сплаченого банком, та у подальшому нарахування на нього процентів суперечить умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, але не є збільшенням відповідальності поручителя.

В порядку ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Отже, враховуючи, що включення до суми тіла кредиту 700,43 грн здійснено позивачем без відповідної правової підстави (умов договору чи норми чинного законодавства) вказана сума підлягає відрахуванню від суми кредитної заборгованості визначеної позивачем. А отже, сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед позивачем становить 198456,87 грн (199157, 30 - 700, 43 = 198456, 87). Саме з цієї суми має здійснюватись і нарахування процентів, які проводяться за формулою, де сума заборгованості множиться на визначену сторонами процентну станку ділиться на 360 днів, так як саме така кількість днів визначена договором для розрахунку річних та множиться на кількість днів у місяці, за який іде нарахування відсотків (198456,87*20,8%:360*30 = 3439, 92). В подальшому суми нарахованих відсотків за кожен місяць окремо додаються, і доданок становить суму процентів за весь період. Згідно з наданим розрахунком заборгованості спірний період становить з 21 липня 2009 року по 15 червня 2015 року, у якому було 23 місяці з кількою 30 днів розрахунку (3439,42*23=79122.30), 41 місяць з кількістю 31 день (198456,87*20,8%:360*31*41==145745,57), 4 місяці з кількістю днів 28 (198456,87*20,8%:360*28*4=12843,04), 1 місяць з кількістю 29 днів (198456,87*20,8%:360*29*1=3325,43), 1 місяць з кількістю 11 днів (198456,87*20,8%:360*11*1=1261,37), 1 місяць з кількістю 22 днів (198456,87*20,8%:360*22*1=2522,74), 1 місяць з кількістю 6 днів (198456,87*20,8%:360*6*1=688,02), 1 місяць з кількістю 15 днів (198456,87*20,8%:360*15*1=1720,05). Таким чином, за умовами договору сума процентів за користування кредитними коштами, виходячи із залишку заборгованості в розмірі 198456, 87 грн становить 285341, 27 грн.

Із вказаної суми підлягає відрахуванню сума сплачених у цей період позичальником відсотків в розмірі 112817, 98 грн.

Умовами п. 5.1 договору визначено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Позивачем здійснений розрахунок пені в межах річного строку позовної давності з 16 червня 2014 року по 15 червня 2015 року, що є його правом, разом з тим сума пені нарахована без здійснення відрахування безпідставно включеної до суми кредиту суми сплаченого податку в розмірі 700,43 грн. Нарахування пені здійснюється наступним чином, сума боргу множиться на розмір подвійної облікової ставку НБУ ділиться на 365 днів, які становлять рік та множиться на кількість днів прострочення. Так за червень 2014 року сума боргу становить 198456,87 грн, облікова ставка НБУ була визначена на рівні 9,5%, кількість днів прострочення становить 15, а отже пеня за вказаний період на суму боргу становить 8155,76 грн (198456,87*(9,5*2):3658*15 = 8155,76). Таким же чином розраховується пеня на суму відсотків нарахованих за вказаний період і становить 13, 43 грн. ((198456,87*20,8%:360*15) *(9,5*2):365*15 = 13,43). В період з 01 липня 2014 року по 16 липня 2017 року діяла облікова ставка НБУ 9,5%, кількість днів прострочення в період становить 16, а отже розмір пені по тілу кредиту становить 1652,9 грн, відсоткам 16, 23 грн. У період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 12,5 %, з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року розмір облікової ставки НБУ становив 14%, а з 04 березня 2015 року по 15 червня 2015 року - 30%. Відповідно пеня розрахована за вказаною формулою за кожен місяць на тіло кредиту, і відсотки становлять загальну суму 80937, 91 грн.

Вказана сума пені, як і сума заявлена позивачем не є такою, що перевищує розмір основної заборгованості. А отже відсутні підстави для її зменшення в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, як то було застосовано судом першої інстанції, до того ж не можна визнати обґрунтованим зменшення пені до суми 5000,00 грн при наявність заборгованості по тілу кредиту в розмірі 198456,87 грн.

Умовами п.5.2 договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов договору (п.4.3.2) позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 105 від суми кредиту, визначеної у п.1.1цього Договору, за кожен випадок. Проте, слід погодитись з твердженням сторони відповідача, що таким чином виникає подвійна відповідальність за невиконання того самого зобов'язання, що суперечить конституційним положенням. За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення штрафу.

Вирішуючи питання про солідарний обов'язок відповідачів колегія суддів виходить із того, що відповідач ОСОБА_2 за умовами договору від 05 вересня 2008 року взяла на себе зобов'язання відповідати як поручитель за зобов'язаннями ОСОБА_3 в повному обсязі. В ході розгляду справи її представник вказував на припинення поруки внаслідок збільшення відповідальності, проте вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Як вказав суд касаційної інстанції безпідставне включення банком до суми кредиту суми сплаченого податку не є збільшення відповідальності поручителя, і ця сума виключена апеляційним судом із суми основного зобов'язання. Порука не є також припиненою внаслідок спливу строку її дії, оскільки строк основного зобов'язання визначений датою 05 вересня 2015 року, а позов був пред'явлений до суду згідно штампу поштового відділення 24 лютого 2014 року. Відсутність досудової вимоги, на чому наголошує представник відповідачів, не позбавляє права кредитора заявити вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості в суді. Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для припинення поруки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача та доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження частково.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3654, 00 грн /т.1 а.с.36/, а при зверненні з апеляційною скаргою 4019,40 грн /т.2 а.с.77/. ОСОБА_2 при звернені з апеляційною скаргою сплачений судовий збір в розмірі 4019,00 грн. /т.2 а.с.103/. Враховуючи, що переважно задоволені позовні вимоги суд приходить до висновку про наявність підстав компенсації позивачеві понесених ним судових витрат і їх стягнення з відповідачів в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму заборгованості:

за кредитом - 198456, 87 (сто дев'яносто вісім тисяч чотириста п'ятдесят шість) гривень 87 копійок;

за процентами - 285341, 27 (двісті вісімдесят п'ять тисяч триста сорок одна) гривня 27 копійок;

пеня - 80937,91(вісімдесят тисяч дев'ятсот тридцять сім) гривень 91 копійка.

разом - 564736, 05 (п'ятсот шістдесят чотири тисячі сімсот тридцять шість) гривень 05 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі 3836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі 3836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 70 копійок.

ОСОБА_3 - (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_1);

ОСОБА_2 - (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса проживання: АДРЕСА_2);

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» - (Код , МФО 380764, рахунок № 8077, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Артема, 15).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 21 січня 2019 року.