єдиний унікальний номер справи 546/1274/18
номер провадження 2/546/365/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,

прокурора Коби Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку загального позовного провадження цивільну справу №546/1274/18 за позовом першого заступника прокурора Полтавської області Глушка Андрія Михайловича в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство», про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2018 прокурор звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012, яким ОСОБА_2 затверджено проект із землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012 та витребувати у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку, площею 0,30 га з кадастровим номером :00:001:0693, а також стягнути з відповідачів судовий збір.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що в ході розслідування кримінального провадження №0000368 від 26.10.2017 за ч. 1 ст. 364 КК України встановлено, що розпорядженням голови Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012 ОСОБА_2 затверджено проект із землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського районута передано у власність таку земельну ділянку і на виконання розпорядження видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012; передача земельної ділянки у власність відбулася із порушенням норм земельного та лісового господарства, оскільки вказана земельна ділянка представлена лісами і відведена за рахунок земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство», яке не надавало згоду на вилучення такої земельної ділянки, що передбачено статтею 141 ЗК України; статтею 84 ЗК України встановлена пряма заборона передачі земельних ділянок лісового фонду із державної власності у приватну, і лише в окремих випадках, можуть передаватись у власність замкнені земельні ділянки, проте спірна земельна ділянка такою не є; крім того, при набутті права власності, відповідачами незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, що виходячи з положень статей 20, 22 ЗК України, статті 57 ЛК України, на момент прийняття спірного розпорядження відносилося до компетенції Кабінету Міністрів України; зазначене свідчить, що Решетилівська РДА вийшла за межі своїх повноважень передавши у власність ОСОБА_2 земельну ділянку лісогосподарського призначення і розпорядження є незаконним, що є підставою для скасування виданого відповідно до розпорядження державного акту та витребування із незаконного володіння відповідачки земельної ділянки.

У зв`язку з відсутністю у суді суддів автоматизований розподіл справи був неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 10.12.2018 (а.с.116).

22.02.2019 за результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд новому складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19).

26.02.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання на 10.04.2019, в результаті проведення якого справа була призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши у вступному слові пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві.

Представник Кабінету Міністрів України у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, пояснивши, що про передачу земельної ділянки у власність відповідачки КМУ стало відомо з повідомлення Прокуратури Полтавської області від 23.11.2018, оскільки самим КМУ рішення про вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну її цільового призначення не приймалось, хоча прийняття таких рішень віднесено саме до його компетенції, що вбачається зі статей 20, 84, 116 122,149 ЗК України.

Представник відповідача Решетилівської РДА не з`явився в судове засідання, належним чином повідомлений про час, дату, місце проведення судового засідання, жодних заяв по суті від нього не надходило, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, належним чином повідомлений про час, дату, місце проведення такого, жодних заяв по суті спору чи з процесуальних питань від відповідача не надходило, причини неявки відповідача суду не відомі.

В судове засідання також не з`явилися представники третіх осіб, які повідомлені про розгляд справи належним чином; причини неявки представників третіх осіб суду не відомі, жодних заяв від них не надходило.

Вислухавши прокурора, представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012 ОСОБА_2 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Демидівської сільської ради (а.с. 22).

Відповідно до розпорядження, на підставі заяви ОСОБА_2 виготовлено Технічну документаціюна земельну ділянку площею 0,30 га на території Демидівської сільської ради Решетилівського району, а в подальшому - Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 23-33, 34-59).

18.12.2012 ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯМ №951821 на земельну ділянку площею 0,30 га на території Демидівської сільської ради Решетилівського району (а.с. 60).

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Звертаючись до суду прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки лісогосподарського призначення та на час прийняття оспорюваного рішення перебувала в постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство».

01.03.2018 Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса складено висновок №1918 (а.с. 70-92) за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, з якого судом встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0693 накладаються на межі земельної ділянки лісового фонду, яка зазначена в проекті роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Демидівське» Решетилівського району Полтавської області, площа накладення - 0,3000 га (а.с. 86-87).

26.02.2018 Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса складено висновок №1913, з якого встановлено, що земельна ділянка, яка передавалась ОСОБА_2 , відведена за рахунок земель лісогосподарського призначення (а.с. 94-103); висновок зроблено на підставі досліджених експертом копії проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Демидівське» Решетилівського району Полтавської області, листа головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 10-16-0.2-317/2-18 від 22.01.2018 (а.с. 61), схеми співставлення меж земельних ділянок на території Демидівської сільської ради Решетилівського району (а.с. 68), листа Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства №04-32/75 від 23.01.2018 (а.с. 62), які також були досліджені під час розгляду справи і дають суду підстави вважати висновок від 26.02.2018 обґрунтованим.

Зазначені вище докази свідчать, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка дійсно відносилась до земель лісогосподарського призначення і перебувала у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство».

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства - зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

За нормами статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України). Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Отже, згідно з наведеними приписами, вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство», а також передання у приватну власність такої ділянки не належало до повноважень Решетилівської РДА, яка так само не мала повноважень на зміну цільового призначення земельної ділянки.

Із повідомлення секретаріату Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 встановлено, що ним не приймались рішення щодо передачі земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :00:001:0693 у власність ОСОБА_2 (а.с. 110); погодження на вилучення такої земельної ділянки із земель лісового масиву не надавалосьДП «Новосанжарське лісове господарство», в постійному користуванні якого перебувала земельна ділянка, що встановлено із повідомлення підприємства від 22.01.2018 (а.с. 63-65).

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

За приписами частини четвертої статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Отже, спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення і у постійного землекористувача - ДП «Новосанжарське лісове господарство», у встановленому порядку повноважним органом не вилучалась, крім того зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалась.

Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.

Зазначене вище свідчить, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , Решетилівська РДА порушила процедуру, визначену земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Новосанжарське лісове господарство» та зміни цільового призначення спірної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.

За вказаних обставин, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині витребування у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки, площею 0,30 га з кадастровим номером :00:001:0693, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населеного пункту), з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Разом з тим, позовні вимоги про визнання державного акту недійсним не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом (з 14 жовтня 2008 року абзац перший частини першої статті 116 ЗК України доповнений словами «або за результатами аукціону»).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України у зазначеній редакції).

Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 ЗК України в редакції, яка була чинною на час видання державного акта та до 1 травня 2009 року; з 1 травня 2009 року стаття 125 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права).

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (у редакції, чинній з 1 травня 2009 року до 1 січня 2013 року - державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 у редакції, чинній на час видання державного акта).

Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року (справа №183/1617/16).

Таким чином, визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння. А тому слід відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Також не підлягає задоволенню вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

З огляду на викладене, враховуючи, що ефективним способом захисту прав власника є витребування майна із чужого незаконного володіння, що є самостійною підставою, в тому числі для внесення змін щодо реєстрації права власності, вважається необхідним відмовити у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження РДА. Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року (справа №183/1617/16).

Відповідачі до суду не з`явились, про застосування позовної давності суду не заявлено.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача (Прокуратури Полтавської області) підлягає стягненню судовий збір у рівних частках по 1375,65 грн з кожного.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 3, 19, 55 ЗК України, ст. 5, 8, 12, 31, 57 ЛК України, ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»,ст. ст. 259, 263-265, 277-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов першого заступника прокурора Полтавської області Глушка Андрія Михайловича (адреса місцезнаходження: м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, ) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області (адреса місцезнаходження: Полтавська область, Решетилівський район, м. Решетилівка, вул. Покровська, 17, код ЄДРПОУ 4057511) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), за участю третіх осіб: Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства (адреса місцезнаходження: Полтавська область, м. Полтава, вул. Гулака-Артемовського, 22, ) та Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» (адреса місцезнаходження: Полтавська область, Новосанжарський район, смт. Нові Санжари, вул. Пролетарська, 3, ), про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки задовольнити частково.

Витребувати у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку, площею 0,30 га з кадастровим номером :00:001:0693, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населеного пункту), з незаконного володіння ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю відмовити.

Стягнути з Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області (адреса місцезнаходження: Полтавська область, Решетилівський район, м. Решетилівка, вул. Покровська, 17, код ЄДРПОУ 4057511) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Полтавської області (адреса місцезнаходження: м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, ) судові витрати у рівних частках по 1375 (одна тисяча триста сімдесят п`ять) гривень 65 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області .

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення суду виготовлено 29.11.2019.

Суддя І.В.Лизенко