Ухвала

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 145/1039/18

провадження № 61-1630ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Потоківська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Потоківська сільська рада Жмеринського району Вінницької області.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його двоюрідний дядько ОСОБА_5 Він як спадкоємець п'ятої черги після смерті останнього прийняв спадщину, звернувшись в установленому порядку до нотаріальної контори, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості через відсутність необхідних документів, що підтверджують родинні відносини.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просив встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Жмеринка Вінницької області ОСОБА_5 був його двоюрідним дядьком.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року заяву задоволено. Встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Жмеринка Вінницької області ОСОБА_5 був двоюрідним дядьком ОСОБА_4

Суд першої інстанції виходив з доведеності факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належними та допустимими доказами, який підлягає встановленню в порядку окремого провадження, передбаченому статтями 315-319 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2018 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду. Роз'яснено заявникові право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, яка не брала участі у справі та звернулася з апеляційною скаргою, існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, на яку вони претендують як спадкоємці п'ятої черги за законом, а тому ця справа не може бути вирішена в порядку окремого провадження.

У січні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням судом норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заявник зазначає, що ОСОБА_6 не додано до апеляційної скарги жодних доказів наявності родинних відносин між нею та ОСОБА_5 та доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після смерті останнього, а тому будь-яких її прав, свобод чи інтересів рішенням суду першої інстанції не було порушено, відтак вони і не підлягали захисту апеляційним судом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 30 вересня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_4 Визначено позивачеві додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем п'ятої черги після смерті ОСОБА_5. Протягом шести місяців після його смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Згідно із свідоцтвом про народження від 30 грудня 1977 року батьками заявника ОСОБА_4 були ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

В свою чергу батьками ОСОБА_7 були ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження від 12 серпня 1949 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що у ОСОБА_9 була рідна сестра ОСОБА_13, яка була матір'ю ОСОБА_5 Актові записи про народження ОСОБА_5, 1930 року народження, та ОСОБА_13, 1909 року народження, а також про її шлюб в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_4 подав до Жмеринської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5

Разом з тим, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2018 року у справі № 130/2371/17 скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, заяву ОСОБА_6, заінтересовані особи: Потоківська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_4, про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Вказаною постановою апеляційного суду встановлено наявність спору про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що виключає розгляд заяви ОСОБА_6 в порядку окремого провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв'язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки.

Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановивши, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, на яку вони претендують як спадкоємці п'ятої черги за законом, а доведення факту родинних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 може вплинути на спадкові права та обов'язки ОСОБА_6, яка не була залучена до участі у справі, суд апеляційної інстанції обгрунтовано розглянув її апеляційну скаргу та залишив заяву ОСОБА_4 без розгляду, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Доводи ОСОБА_4 щодо відсутності у ОСОБА_6 права на апеляційне оскарження рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року, оскільки цим рішенням не вирішувалися питання про її права та обов'язки як спадкоємця ОСОБА_5, є безпідставними та спростовуються обставинами справи, встановленими судом апеляційної інстанції.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Потоківська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, про встановлення факту родинних відносин.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик