ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/134/19 Справа № 213/231/17 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач:ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року, ухваленого суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку квартири, який було уточнено 24.05.2017 року.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що з 07 квітня 2008 року він проживав з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. На час створення сім'ї свого житла сторони не мали. У кожного з них були діти від попереднього шлюбу: у позивача - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідача - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вони орендували квартиру, почали спільно проживати та вести спільне господарство.

За спільні кошти 19.07.2008 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, право власності на квартиру зареєстровано на ім'я відповідача.

Вартість квартири становила 19000 доларів США та була придбана на спільні кошти.

17.07.2008 року позивач зняв з депозитного рахунку 7000 доларів США, також він отримав у борг у ОСОБА_5 10000 грн., які він обміняв на 2000 доларів США. Відповідач після продажу будинку мала 10000 доларів США.

З цього часу вони стали проживати у спірній квартирі, зробили ремонт, придбали меблі. 20.05.2013 року у них народилася дочка - ОСОБА_6, він не записаний батьком дитини, оскільки відповідач бажала юридично бути одинокою матір'ю. У квартирі зареєстровані позивач, відповідач та троє дітей.

З квітня 2016 року відносини між сторонами погіршали, з часом остаточно припинилися. Позивач продовжував проживати у спірній квартирі, проте одного разу не зміг потрапити до житла. Просив суд: встановити факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінка без шлюбу з квітня 2008 року по квітень 2016 року, визнати, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності, визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири, зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, а саме надати доступ до квартири.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2008 року по квітень 2016 року. Визнано, що трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. - є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визначено ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., залишено зазначене майно у їх спільній частковій власності.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_2, зобов'язано ОСОБА_2 надати доступ до вказаної квартири ОСОБА_1 та не чинити перешкод в користуванні квартирою. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1652 грн. 47 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було з'ясовано походження коштів, за які було придбано спірну квартиру, відповідач зауважує на тому, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, отримані ним з банківського вкладу та отримані від свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були витрачені на купівлю спірної квартири.

Крім того відповідач вважає, що отриманні позивачем 12.08.2008 року кредитні грошові кошти у АТ «Банк Ренесанс Капітал», не мають жодного відношення до купівлі спірної квартири, а Акт, складений 25.12.2016 року і підписаний ОСОБА_5 не може свідчити про передачу позивачу коштів та витрату цих коштів на придбання спірної квартири.

Також відповідач наполягає на тому, що позивачем по справі не доведено той факт, що ним були придбані газова колонка, рідкокристалічний телевізор, м'ясорубка, ванна, кухонний стіл та табуретки, а судом першої інстанції не встановлено місце знаходження вказаного майна.

Крім того, відповідач зауважує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даного спору, так, судом 24.04.2017 року були допитані в судовому засіданні свідки, в той час як представник відповідача, у зв'язку із травмою, просив відкласти розгляд справи 24.04.2017 року, в порушення вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача, яка не отримувала повістку про розгляд справи та позбавив її права звернення до суду із зустрічним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачпросить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи видно, що сторони по справі з квітня 2008 року по квітень 2016 року проживали однією сім'єю.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 липня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5005, відповідач ОСОБА_2, придбала квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 40,60 кв. м, загальною площею 61,20 кв. м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову про встановити факту проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2008 року по квітень 2016 року, визнання спірної квартири об'єктом спільною сумісною власності сторін по справі,виділення частини спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність факту спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з квітня 2008 року по квітень 2016 року, який доведений документальним підтвердженням реєстрації місця проживання позивача разом із сином у спірній квартирі по вул.Наливайка,2-4 у м.Кривому Розі, разом із відповідачем та її донькою, що також підтверджується Актом сусідів про місце проживання позивача разом із сином за зазначеною адресою з липня 2008 року. Колегія суддів погоджується із вискоком суду першої інстанції, що наявність між сторонами в сукупності із тривалим терміном сумісного проживання спільно народженої дитини, свідчить про стосунки між сторонами, які притаманні сім'ї.

В судовому засіданні колегії суддів відповідач визнала, що проживала разом із відповідачем та народила їх спільну дитину.

З урахуванням змісту заявлених позовних вимог та мети встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, яка зумовлена необхідністю офіційного визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання однією сім'єю, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України та ч. 1 ст. 70 СК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Під час розгляду справи, суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним сторонами доказам, як кожному окремо, так і сукупності з іншими зібраними у справі доказами, поясненнями свідків, висновки щодо яких обґрунтовано виклав в мотивувальній частині ухваленого рішення, щодо спільної участі сторін у приданні спірної квартири АДРЕСА_4 придбаної за договором купівлі-продажу від 19.07.2008 року, зареєстрованої на ім'я відповідача.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача про не з'ясування судом першої інстанції походження коштів, за які було придбано спірну квартиру. Дане твердження спростовується матеріалами справи.

Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» позивачем ОСОБА_1 26 червня 2008 року розміщений депозитний вклад «Гарантований капітал» на суму 7000 доларів США, який був достроково закритий 17 липня 2008 року.

Колегія суддів вважає доведеним факт участі позивача у придбанні спірної квартири грошовими коштами в сумі 7000 доларів США, які достроково було знято 17 липня 2008 року з депозитного вкладу за один день до укладання 19 липня 2008 року договору купівлі-продажу квартири. Сторонами не заперечувався факт придбання спірної квартири за 19000 дол.США, з яких 10000 дол. США було надано відповідачем.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Заперечуючи проти участі позивача ОСОБА_1 в придбанні спірної квартири у період спільного проживання відповідач не надала достовірних та переконливих доказів придбання нерухомості за особисті кошти. Проте, позивачем надано доказів зняття значних коштів з депозитного рахунку достроково за один день до укладання договору купівлі-продажу.

Невдовзі після придбання нерухомості для спільного проживання, 12.08.2008 року між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № GP-930490, за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 7139,40 грн. строком на 36 місяців. Заборгованість за договором відсутня (а. с. 30). Колегія суддів вважає неприйнятними посилання відповідача в апеляційній скарзі, що укладання позивачем кредитного договору та отримання в кредит коштів 7139,40 грн не має жодного значення для розгляду справи. Дані фактичні обставини доводять посилання позивача про отримання коштів для проведення ремонтних робіт у щойно придбаній за спільні кошти квартирі.

Колегія суддів вважає доведеним факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони проживали однією сім'єю без шлюбу, вели спільне господарство, квартиру придбали за спільні кошти, які належали особисто як позивачу так і відповідачу, спільно робили ремонт за кошти отримані позивачем в кредит, купували предмети побуту, сплачували комунальні послуги.

Згідно ст. 71 Сімейного Кодексу, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірна квартира, яка набута подружжям за час шлюбу, належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, частки майна позивача та відповідача по справі є рівними, тому наявні правові підстави для розподілу квартири в рівних частках та визнання за кожним право власності по 1/2 частині спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про не доведеність факту придбання позивачем газової колонки, телевізора, ванни, інших речей та меблів а також їх місцезнаходження не мають правового значення, для розгляду даної справи. Тому що розподіл цих речей не є предметом дослідження в даній справі позовних вимог стосовно розподілу спільно нажитого майна заявлено не було, проте наявні касові чеки та розрахункові квитанції доводять факт спільного улаштування сторонами побуту під час спільного проживання та участі в ній позивача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення її процесуального права заявити зустрічні позовні вимоги є неприйнятними. Як видно з матеріалів справи, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2017 року відкрито провадження у даній справі. Відповідачу надано строк до 06 березня 2017 року надати свої заперечення та докази в їх підтвердження. Копія ухвали суду разом із позовної заявою надіслано відповідачу. Згідно зворотного поштового повідомлення 02 березня 2017 року відповідач отримала кореспонденцію суду ( а.с.57, 60,76).

Частина 2 ст.31 ЦПК України, в редакції, що була чинною станом на час пред'явлення позову та розгляд справи, передбачала, що відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду судом справи по суті.

У строк обумовлений процесуальним законодавством ні відповідач, ні її представник не скористались правом пред'явити зустрічні вимоги, тому посилання в апеляційній скарзі на порушення процесуальних прав відповідача є голослівними.

Згідно матеріалів справи, розгляд справи по суті розпочато 06 березня 2017 року. Згідно журналу судового засідання від 06 березня 2017 року, судовий розгляд розпочато за участю представника відповідача ОСОБА_10 В судовому засіданні 29 березня 2017року позивач заявив клопотання про виклик та допит свідків, яке було задоволено судом. Допит свідків в судовому засіданні 24 квітня 2017року відповідає вимогам процесуального законодавства. Передбаченим положеннями ч.11 ст.180 ЦПК України правом повторного допиту свідків ні відповідач, ні її представник не скористалися.

При розгляді справи суд не допустив порушень вимог процесуального законодавства, що могло бути підставою для скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: