Пров. № 2/409/256/19
Справа №408/9430/18-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2019 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді: Третяка О.Г.
за участю секретаря: Гойдіної Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодцького віділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -
ВСТАНОВИВ:
Посилаючись на правову позицію, відображену в постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, позивач вважає, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, яким є батько відповідача мають право на одержання страхових виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження у повному обсязі, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Натомість померлий за період з 01.12.2014 року по 22.02.2017 року не звертався з відповідною заявою до робочих органів Фонду, у звязку з чим йому було фактично нараховані та залишилися невиплаченими щомісячні страхові виплати . Щомісячні страхові виплати за цей період могли бути нараховані померлому лише на підставі його заяви робочим органом Фонду за фактичним місцем його проживання (перебування). Однак останній не скористався своїм правом на отримання страхових виплат відповідно до чинного законодавства, тому страхові щомісячні виплати з 01.12.2014 року йому не нараховувалися.
У судове засідання представник позивача не прибув, у раніше поданих заявах просив розглянути справу без його участі. Заперечень проти винесення заочного рішення суду не надсилав.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому, відповідно до ст. 281 ЦПК України, було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Біловодської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані сторонами докази, зясувавши позиції учасників провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно запиту державного нотаріусу Біловодської державної нотаріальної контори з Фонду витребувано інформацію про наявність та суму не отриманих буд-яких страхових виплат (регрес), на імя ОСОБА_2 (а.с.9).
Згідно ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутностівходять до складу спадщини.
Згідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частина 1 ст.1269 вказаного Кодексу передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно до п.п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Згідно ст. 81 ЦПК України, на сторони покладено обовязок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем зазначено, що потерпілий ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Лутугинському районі Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. Відділенням у Лутугинському районі не здійснено переміщення у населені пункти, де органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні припинено з 01.12.2014 року.
Позивачем не визначені правові підстави, за яких свідоцтво про право власності на спадщину за законом необхідно визнати недійсним. Крім того, ним не надано рішення щодо припинення нарахування страхових платежів, тому суд позбавлений можливості проаналізувати дії позивача щодо припинення нарахування ОСОБА_2 цих платежів.
Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у ред.№ 2542-VIII від 18.09.2018, визначені система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, зокрема, ст. 46 Закону встановлений вичерпний перелік підстав для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, однак Позивачем не зазначено і документально не підтверджено, на якій підставі Деряженку Василю Миклайовичу були припинені виплати.
Відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.
Посилання позивача на правові позиції, викладені у постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, суд вважає необґрунтованим, оскільки правовідносини у справі, що розглядалася у касаційній інстанції не тотожні спірним правовідносинам, що розглядаються наразі. Так, касаційним судом висловлена правова позиція стосовного правовідносин які виникли між потерпілим від нещасного випадку (Позивачем) і Фондом з приводу стягнення недоплаченої страхової виплати під час перебування на тимчасово непідконтрольній Україні території. Так, у постанові наголошено, що жодними законодавчими актами не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території, тому вимоги про стягнення страхових виплат під час перебування потерпілого на непідконтрольній території України є необґрунтованими.
Водночас, справа, що розглядається, стосується правовідносин, які випливають зі спадкового права, а саме, визначення складу спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, тому застосовування правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 12 квітня 2017 року за аналогією, є неправильним.
Окрім того, правові позиції, викладені у постанові ВСУ від 12 квітня 2017 року, на які посилається відповідач, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки за своїм змістом суперечать правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 243/3505/16-ц, де вказано, зокрема, що жоден із законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.
Більш того, у вказаній постанові ВС наголошено, що підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Ці підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Підсумовуючи наведене суд, дійшов до висновку, що померлий ОСОБА_2 не мусив переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат. Склад спадщини, визначений державним нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом, є правильним, нотаріус відповідно до вимог ст. 1227 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації Фонду про наявність заборгованості за страховими виплатами. З огляду на це, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд, відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати на позивача, тому позовні вимоги у частині стягнення з відповідача сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 гривень задоволенню також не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1227,1218,1269,1301, п.п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 12,13,77-81, 263 - 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодцького віділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області - відмовити у звязку з необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня його отримання.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа яка на заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Біловодської державної нотаріальної контори Анохін Олександр Олександрович, вул. Центральна, 126, смт. Біловодськ, Луганської області.
Суддя Білокуракинського районного суду
Луганської області Третяк О.Г.