"09" квітня 2019 р.
Справа № 642/5333/18
Провадження № 2/642/434/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

за участю секретаря Сорокіної Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 ОСОБА_5 «Фідобанк», ОСОБА_6, треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_5 «Фідобанк», ОСОБА_6, треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтовані позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що на підставі договору купівлі-продажу № 8-07-01 від 07.08.1996 року зареєстрованого ДКП «Харківське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 придбала квартиру №239, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11. Відповідно дана квартира почала належати ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №134972907 від 20.08.2018 щодо вказаної квартири зареєстровано обтяження у виді арешту та заборони відчуження №6330415.

Дане обтяження зареєстроване 27.12.2007 Першою харківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Відділу державної виконавчої служби Ленінського району в місті Харкові за №4411 від 24.07.2003.

Встановлено, що на виконанні у ВДВС Ленінського району міста Харкова перебувало виконавче провадження за виконавчим листом місцевого суду Ленінського району міста Харкова №2-280 від 25.06.2003 щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 суми боргу.

У вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, який, начебто, мешкав за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11, кв. 239.

Проте, за інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №2513 від 04.08.2003 на запит №1227/03.4413 від 07.07.2003 щодо накладення арешту на вищезазначену квартиру, начальника ВДВС Ленінського районного управління юстиції проінформовано, що відомості про реєстрацію права власності на обєкти нерухомого майна за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» відсутні.

Вказаною відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ВДВС Ленінського районного управління юстиції проінформовано про неможливість накладення арешту на квартиру №239, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11, оскільки право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2 не зареєстровано.

Крім того встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова №14-949/03 від 18.09.2003 за виконавчим написом від 11.09.2003 приватного нотаріуса ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Факторіал-Банк» 183 428 грн. 81 коп. накладено арешт на все майно ОСОБА_4

У той же час, як вбачається із тексту вказаної постанови, АБ «Факторіал- Банк» до ВДВС Ленінського РУЮ м. Харкова про накладення арешту на все майно ОСОБА_4 не звертався, а прохав накласти арешт на майно, що перебувало у іпотеці - квартиру АДРЕСА_1.

На адвокатський запит №519000178/9 від 03.09.2018 Дзержинським районним судом міста Харкова надано відповідь на запит за №03-04/46208 від 10.09.2018, до відповіді надано копію ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.06.2005 у справі №2-476/2005. У тексті даної ухвали зазначено, що судом достовірно встановлено, що відповідач АБ «Факторіал-Банк» відкликав виконавчий напис за постановою №14-949/03 про відкриття виконавчого провадження оскільки вимоги АБ «Факторіал-Банк» задоволені в повному обсязі.

Унаслідок неправомірного накладення арешту на квартиру №239. що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Єлізарова 11, ОСОБА_4 позбавлена можливості вільно розпоряджатись своїм майно, яке належить їй на праві власності, зокрема, відчужувати дане майно, адже згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №134972907 від 20.08.2018 вказане майно до теперішнього часу перебуває під арештом.

Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Ленінського району №6-1227/03 від 24.07.2003 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження боржником в даному виконавчому провадженні значився ОСОБА_2, саме тому ОСОБА_2 є належним першим відповідачем.

Даний арешт накладено в інтересах ОСОБА_6 тому він є другим відповідачем

Крім того, заінтересованою особою в інтересах якої накладено майно згідно з постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова №14-949/03 від 18.09.2003 є АБ «Факторіал-Банк». У відповідності до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.12.2009 АБ «Факторіал-Банк» як юридична особа є припиненою, а правонаступником АБ «Факторіал-Банк» є ПАТ «Фідобанк», який є третім відповідачем по справі.

Згідно з п. 12 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна.

ОСОБА_4 дізналась про арешт належної їй на праві власності кв. №239, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11 під час отримання інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №60953065 від 08.06.2016. Тобто, трирічний строк позовної давності на момент подання позовної заяви про звільнення майна з-під арешту не сплив.

Представник позивача просить скасувати арешт квартири №239, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11, який зареєстровано Першою харківською державною нотаріальною конторою 27.12.2007 на підставі повідомлення ВДВС Ленінського району міста Харкова №4411 від 24.07.2003, реєстраційний номер обтяження 6330415 , та арешт який накладено за постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова ОСОБА_8 №14-949/03 від 18.09.2003 за виконавчим написом приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 11.09.2003.

Та стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 солідарно на користь позивача ОСОБА_4, сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував та пояснив, що дійсно квартира АДРЕСА_2 належить позивачці ОСОБА_4

Спору про право на квартиру АДРЕСА_2 не існує.

За відсутності спору про право цивільне, права позивача щодо вільного користування рухомим майно порушуються лише неправомірно накладеним арештом за рішенням державного виконавця. Позивач, зазначивши у позовній заяві відповідачем ОСОБА_2 не зазначив яким чином ним порушуються права позивача, передбачені ст.ст. 321, 319, 386, 391 ЦК України.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Крім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, оскільки інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою та загальнодоступною.

Отже, позивач міг дізнатися про наявність арешту квартири з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, раніше ніж за три роки до звернення до суду з цією позовною заявою і підтвердити факт, що позивач не пропустив строк позовної давності це його обовязок.

Представник відповідача ПАТ «Фідобанк» в судове засідання не зявився. Подали до суду відзив в якої вказали, що на сьогоднішній день заборгованість ОСОБА_4 перед ПУАТ «Фідобанк» відсутня і майнових претензій у Банку до позивача не має, не заперечує проти зняття обтяжень (арештів) з майна позивача, за наявності законних для цього підстав. Зважаючи на те, що ПУАТ «ФІДОБАНК» жодним чином не були порушені права позивача (в позовній заяві також відсутні обставини/факти, що свідчать про здійснення дій ПУАТ «ФІДОБАНК» які б порушували права позивача), останнє не може бути відповідачем по справі, а тому заперечують проти задоволення позовної вимоги в частині стягнення з ПУАТ «ФІДОБАНК» судового збору та витрат на правничу допомогу.

Представник третьої особи на стороні позивача Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи на стороні відповідача - Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах м. Харкова в судове засідання не зявився. Просили розглядати справу без їх участі. Рішення просили прийняти на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справа вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 8-07-01 від 07.08.1996 року зареєстрованого ДКП «Харківське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 придбала квартиру №239, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11. Відповідно дана квартира почала належати ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №134972907 від 20.08.2018, щодо вказаної квартири зареєстровано обтяження у виді арешту та заборони відчуження № 6330415.

Дане обтяження зареєстроване 27.12.2007 Першою харківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Відділу державної виконавчої служби Ленінського району в місті Харкові за №4411 від 24.07.2003.

Встановлено, що на виконанні у ВДВС Ленінського району міста Харкова перебувало виконавче провадження за виконавчим листом місцевого суду Ленінського району міста Харкова №2-280 від 25.06.2003 щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 суми боргу.

У вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, який, начебто, мешкав за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11, кв. 239.

За інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №2513 від 04.08.2003 на запит №1227/03.4413 від 07.07.2003 щодо накладення арешту на вищезазначену квартиру, начальника ВДВС Ленінського районного управління юстиції проінформовано, що відомості про реєстрацію права власності на обєкти нерухомого майна за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» відсутні.

Вказаною відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ВДВС Ленінського районного управління юстиції проінформовано про неможливість накладення арешту на квартиру №239, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Холодногірська (Єлізарова), 11, оскільки право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2 не зареєстровано.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 21.05.2003 у справі №2-280/03 задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 40497 грн. 00 коп. На підставі даного рішення Ленінського районного суду міста Харкова видано виконавчі листи, в яких помилково вказано адресу проживання відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_3.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 24.10.2003 у справі №2-6503/03 частково задоволено скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця ВДВС Ленінського району в місті Харкові ОСОБА_9

Судом визнано неправомірність дій державного виконавця ВДВС Ленінського району в місті Харкові ОСОБА_9 щодо виконавчого провадження по стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 40497 грн. 00 коп. за рахунок майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та зобовязано вписати та направити для виконання в ВДВС Ленінського району міста Харкова виконавчий лист №2-280/03 від 23.06.2003 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 40497 грн. 00 коп., вказавши при цьому місце проживання боржника ОСОБА_2 - Харківська область, Вовчанський район, с. Молодова, вул. Жовтнева, 21.

Крім того, постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова №14-949/03 від 18.09.2003 за виконавчим написом від 11.09.2003 приватного нотаріуса ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Факторіал-Банк» 183 428 грн. 81 коп. накладено арешт на все майно ОСОБА_4

У той же час, як вбачається із тексту вказаної постанови, АБ «Факторіал- Банк» до ВДВС Ленінського РУЮ м. Харкова про накладення арешту на все майно ОСОБА_4 не звертався, а прохав накласти арешт на майно, що перебувало у іпотеці - квартиру АДРЕСА_4.

Відповіді до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.06.2005 у справі №2-476/2005, встановлено, що відповідач АБ «Факторіал-Банк» відкликав виконавчий напис за постановою №14- 949/03 про відкриття виконавчого провадження оскільки вимоги АБ «Факторіал-Банк» задоволені в повному обсязі.

Позивач посилаючись на приписи ст. ст. 15, 16, 321, 319, 386, 391 Цивільного кодексу України зазначає про наявність у нього порушеного права, що полягає у відсутності можливості вільно користуватися майном внаслідок неправомірно накладеного арешту та яке підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як встановлено рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 24.10.2003 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить саме позивачці ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 не має права власності на вказану квартиру. Між сторона відсутній спір про право на квартиру.

Таким чином, за відсутності спору про право цивільне, права позивача щодо вільного користування нерухомим майно порушуються лише неправомірно накладеним арештом за рішенням державного виконавця. Державна виконавча служба в якості відповідача не залучена. Також в судовому засіданні встановлено, про що вказує і сам позивач, що відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.06.2005 у справі №2-476/2005, встановлено, що відповідач АБ «Факторіал-Банк» відкликав виконавчий напис за постановою №14- 949/03 про відкриття виконавчого провадження оскільки вимоги АБ «Факторіал-Банк» задоволені в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При таких обставинах суд вважає, що позивач не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів і позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права зверненням до суду з поданим позовом.

Відсутність порушеного права відповідачами та неправильний спосіб захисту позивачем встановлений при розгляді справи є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до наданих документів 16.01.2019 року відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір з адвокатом ОСОБА_3 про надання правової допомоги та 21.01.2019 року сплачено 25000 грн., 04.04.2019 року сплачено 1000 грн. Вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_2

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У звязку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає судові витрати за рахунок позивача.

Керуючись ст. 30, 137, 141, 175, 184, ЦПК України, 261,276 319, 321, 391 ЦК України

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 ОСОБА_5 «Фідобанк», ОСОБА_6, треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (61098 АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (625563 Харківська область, Вовчанський район, с.Молодова, вул. Вівсяна 21 РНОКПП НОМЕР_2), судові витрати понесені при підготовці до розгляду та під час судового розгляду в Ленінському районному суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 ОСОБА_5 «Фідобанк», ОСОБА_6, треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту, у розмірі 3500.00 грн. (три тисячі пятсот грн.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 09.04.2019р.

Суддя А.М. Гримайло