Дата документу 17.01.2019 Справа № 318/1637/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/1637/17 Головуючий у 1-й інстанції: Комишня Н.В.
провадження № 22-ц/807/530/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25.01.2011 року ОСОБА_3, відповідно до договору № б/н, укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк», отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.1.1.1.2.3, Умов та правил надання послуг, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобіганню виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання послуг. Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 04.07.2017 року має заборгованість - 115364,28 гривень, яка складається з наступного: - 14977,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 91368,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3048,91 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5469,73 грн. - штраф (процентна складова).

Зазначає, що в порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2018 року має заборгованість в загальній сумі 17403,46 грн., яка складається з: 1563,65 грн. - заборгованість за кредитом; 11193,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3579,85 грн. - заборгованість за пенею і комісією; а також штрафи - 250,00 грн. (фіксована частина) і 816,83 грн. (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, та посилаючись на ст.ст. 509, 525, 526,527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, ч. 2 ст.ст. 615, 629,1050, 1054 ЦК України просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 115364,28 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 115364 грн. 28 коп., та витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_3 про перегляд вищезазначеного заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне дослідження та оцінку доказів, незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16 листопада 2018 року (а.с.108), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 06 грудня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 16.11.2018 року та копію апеляційної скарги представник ПАТ КБ «ПриватБанк» отримала 20.11.2018 року (а.с. 110).

Проте, в строк до 06 грудня 2018 року на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду зазначеним вимогам в повному обсязі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 25.01.2011 року та отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 15).

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку, Умов і правил надання банківських послуг.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку, клієнт зобов'язаний звернутися до банку для розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) банк про це протягом тридцяти пяти днів з моменту списання (а.с. 25, зворот).

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.5.5 умов кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 04.07.2017 року має заборгованість в розмірі 115364,28 грн., з яких: 14977,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 91368,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3048,91 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5469,73 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції вірно застосувавши положення ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, виходив із їх законності та обґрунтованості.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про стягнення заборгованості в частині пені в розмірі 3048,91 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р.), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Разом із тим, колегія враховує положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказаного не врахував й в достатньо повному обсязі не дослідив умови кредитного договору щодо відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним й не встановив, що за умовами договору пеня та штраф нараховується банком за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошового зобов'язання, дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для одночасного стягнення пені та штрафів.

У зв"язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов"язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що кредитна угода оформлена анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 25.01.2011 року не є укладеним договором внаслідок недотримання сторонами вимог закону щодо письмової форми, стверджує, що він не підписував Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи.

Вказані доводи колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналогічні положення містяться в ст.ст. 57, 58 ЦПК України в редакції 2004 року, дійсного на час ухвалення рішення.

Згідно ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України скаржник зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається. Разом з цим, в доводах апеляційної скарги скаржником не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи.

Так, підписання анкети-заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами .

В заяві-анкеті ОСОБА_3 особисто підписав наступне: «Я згоден з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розташовані на офіційному сайті Банку…Я зобов'язуюсь виконувати вимоги Умов та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку…» (а.с.5, зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначено вище, 25.01.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін, які його підписали.

Відповідно до ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач на момент підписання Анкети, не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому частково виконував його умови.

В іншій частині доводи скаржника зводяться до тлумачення чинного законодавства та незгоди з висновками суду по оцінки доказів, тоді як, відповідно до ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься копія пенсійного посвідчення № від 09.12.2008 року, згідно з якого ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності (а.с. 101).

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору як інвалід другої групи, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи, підлягають компенсації за рахунок держави.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що, оскільки судом першої інстанції не було враховано вимоги закону в частині стягнення пені, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову:

«Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.01.2011 року в розмірі: 14977,64 грн. - заборгованість за кредитом; 91368,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5469,73 грн. - штраф (процентна складова), а всього 112315, 37 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (), пов'язані із розглядом цієї справи у суді першої інстанції, у розмірі 1616,12 грн. компенсувати за рахунок держави.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: