Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 757/19752/15-ц

провадження № 61-22134св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Старий Відень»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, на постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А., від 19 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»(далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Старий Відень» (далі - ТОВ «Старий Відень»), про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що 21 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 38-05/3/129, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування грошові кошти у сумі 782 000, 00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 травня 2017 року. Неналежне виконання взятих на себе позичальником зобов'язань за договором кредиту призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10 квітня 2015 року становить: сума заборгованості за кредитом - 711 550, 00 доларів США, що еквівалентно 16 675 436, 81 грн, сума заборгованості за відсотками - 455 986, 65 доларів США, що еквівалентно 10 686 215, 33 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 1 167 536, 65 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 27 361 652, 14 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Цокол Л. І., від 28 листопада 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності заборгованості та її розмір, оскільки відбулась зміна строку виконання зобов'язання, а також при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, встановлений для захисту порушеного права.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №38-05/3/129 від 21 травня 2007 року станом на 10 квітня 2015 року у загальному розмірі 1 167 536, 65 доларів США, що становить за курсом НБУ 27 361 652, 14 грн, та складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 711 550, 00 доларів США та заборгованості за відсотками у розмірі - 455 986, 65 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, відповідач має нести цивільно-правову відповідальність. Апеляційний суд не погодився із висновками місцевого суду про те, що банк змінив в односторонньому порядку строк повернення кредиту і пропустив строк позовної давності, оскільки вимогу про усунення порушення та погашення заборгованості, у якій запропоновано ОСОБА_3 протягом 30 днів з часу її отримання погасити заборгованість за кредитним договором, позивач надіслав 21 квітня 2015 року, а з позовом до суду звернувся у червні 2015 року, при цьому термін дії договору визначений сторонами до 21 травня 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2018 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, при вирішенні спору по суті не враховано, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, при цьому позов банком було подано з пропуском строку позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

24 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -ТОВ «Старий Відень», про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, на постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 рокупризначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

ПАТ «Укрсоцбанк» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 травня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 38-05/3/129, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах, визначених цим договором.

Згідно умов пункту 1.1.1 кредитного договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 12,5 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 782 000, 00 доларів США, з наступним порядком надання траншів кредиту: видача кредитних коштів проводитиметься протягом перших дев'яти місяців з дати підписання кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.1.2 кредитного договору погашення траншів кредиту здійснюватиметься до 10-го числа кожного місяця, починаючи з березня 2008 року з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 20 травня 2017 року на умовах, визначених договором.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору визначено, що в день укладення цього договору укладається також іпотечний договір з майновим поручителем - ТОВ «Старий Відень», за умовами якого ТОВ «Старий Відень» передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення № 1 загальною площею 952,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заставною вартістю 5 645 900, 00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договору відкрити позичальнику у Московському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок і надати готівкові кошти у межах максимального ліміту заборгованості, в порядку, визначеному цим договором.

Згідно пункту 3.3.7 кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі погашати транші кредиту у строки, визначені пунктом 1.1.2 цього договору.

Відповідно до положень пункту 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7 та 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У відповідності до розрахунку кредитної заборгованості, наданого банком, та заяв на переказ готівки у 2010 році мало місце прострочення позичальником сплати чергового платежу більше, ніж на 90 календарних днів, останній платіж було здійснено 18 серпня 2010 року.

За розрахунками позивача, у зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 10 квітня 2015 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 1 167 536, 65 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становило 27 361 652, 14 грн, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі - 711 550, 00 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі - 455 986, 65 доларів США (т. 1 а.с. 13-18, 127-179, т. 2 а.с.1-159).

16 квітня 2010 року банк направив на адреси позичальника та поручителя вимоги про дострокове погашення заборгованості (т. 1 а.с. 100-104).

11 січня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. вчинено виконавчий напис № 127 про звернення стягнення на всю суму заборгованості по кредиту на предмет іпотеки - нежиле приміщення № 1 загальною площею 952,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 95-98).

21 квітня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу ОСОБА_3вимогу про усунення порушення та погашення заборгованості, в якій запропоновано ОСОБА_3 протягом 30 днів з часу її отримання погасити заборгованість за кредитним договором (т.1 а.с.10).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За правилами статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором. Разом з тим, умовами кредитного договору, зокрема пунктом 4.5, передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, умовами кредитного договору було передбачено зміну строку виконання основного зобов'язання і банк мав пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати дострокового повернення кредиту.

Судами встановлено, що останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 18 серпня 2010 року.

Таким чином, з урахуванням того, що 16 квітня 2010 року банк направив на адреси позичальника та поручителя вимоги про дострокове погашення заборгованості, а останній платіж боржником було здійснено 18 серпня 2010 року і у подальшому позичальником платежі не здійснювались, то за умовами положень статті 1050 ЦК України, пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом закінчився у 2010 році. З цього періоду банк був позбавлений права нараховувати проценти за користування кредитом.

Оскільки з позовом до суду про стягнення у примусовому порядку заборгованості з позичальника ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся у червні 2015 року, то висновки суду першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності є вірними.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі, вищевказаного не врахував.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За таких обставин постанова апеляційного суду про задоволення позовних вимог банку не може вважатись такою, що відповідає вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, задовольнити.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року скасувати.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк