РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Рівне

Справа № 561/533/18

Провадження № 22-ц/4815/233/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_4,

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області в складі судді Слободянюка Б.К. від 9 жовтня 2018 року, проголошене в 9 год. 45 хв. в м. Сарни,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, який мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.11.2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банком свої зобов'язання за договором виконано в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Однак, відповідач умови договору щодо належного виконання зобов'язань порушив, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором.

ПАТ КБ "Приватбанк" просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 58590 грн. 51 коп. та судові витрати.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ПАТ КБ "Приватбанк" уклав кредитний договір з неповнолітнім на той час відповідачем, який не мав право укладати такі угоди без згоди батьків, а ствердження такої згоди останніми матеріали справи не містять.

У апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" покликається на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні процентів, пені та штрафів прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що в даному випадку між ним та ОСОБА_5 було укладено дрібний побутовий правочин, який спрямований задовольняти побутові потреби відповідача, а батьки (усиновлювачі) не заявляли претензій банку, тому правочин вважається схваленим, а обов'язки за договором підлягають виконанню сторонами.

Суд не звернув увагу на те, що заборгованість за кредитом виникла після 2013 року, тобто на той час коли відповідачу вже виповнилося 18 років і відповідно до ст. 34 ЦК України він мав повну цивільну дієздатність.

Згідно анкети-заяви відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомленим з договором, про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Вважає, що оскільки відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не довів відсутності заборгованості та відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов'язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, то судом помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, який досяг 16 років підписав анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення ІНФОРМАЦІЯ_1 року між ним та відповідачем кредитного договору у вигляді підписаної останнім анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що в сукупності, на його думку, складає кредитний договір. Також банк посилався на те, що відповідно до умов указаного договору відповідачу видається кредитна картка з кредитним лімітом. Також банк нараховує відповідачу комісії, а також штраф та пеню у разі несвоєчасного повернення кредиту. При цьому банк посилався на те, що підстави для здійснення таких нарахувань передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобов'язався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, прийшов до висновку про нікчемність укладеного неповнолітнім ОСОБА_4 кредитного договору.

Такі висновки суду суперечать нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

Частиною першою та другою статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що вчинення малолітньою особою правочину за межами її цивільної дієздатності за відсутності його схвалення її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном, тягне за собою нікчемність такого правочину.

Наслідком вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників є виникнення у заінтересованої особи права на звернення до суду з позовом про визнання його недійсним.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач із вимогами про визнання кредитного договору недійсним до суду не звертався, і він предметом судового розгляду у цій справі не був, у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним, у зв'язку із тим, що кредитний договір підписаний неповнолітньою особою, та постановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим встановлено, що указана анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, терміну дії картки, її номеру та дати отримання.

Крім цього, із розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що кошти вперше були зняті по картці 16.09.2013року, тобто через 3 роки після підписання заяви-анкети ОСОБА_4

За наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про недоведення позивачем факту видачі банком і отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджує банк.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з інших підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, ст.ст. 31,222, 626,628, 1048,1054 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2018 року скасувати.

Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору №б/н від 22.11.2010 року відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Судді : Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.