Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 286/560/17

провадження № 61-21481св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Відділ опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Бєлозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Відділ опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, про визначення місця проживання дитини.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 09 липня 2010 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, який розірвано рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 вересня 2011 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У травні 2016 року, з метою оздоровлення дитини на морі він забрав сина до себе, однак після відпочинку ОСОБА_4 відмовився повертатися до матері, і з того часу проживає разом з ним.

З 01 вересня 2016 року син пішов до шкоди за місцем його проживання у АДРЕСА_4, має окрему кімнату, дитина забезпечена всім необхідним, знаходиться на його утриманні. Мати сином не цікавиться, до школи не приходить, і навіть не телефонує.

Посилаючись на те, що він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має достатній дохід для забезпечення дитини всім необхідним, відповідально ставиться до виховання дитини, турбується про його фізичний і духовний розвиток, та ураховуючи, що дитина не має бажання повертатись до матері, просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_1 за місцем його проживання - АДРЕСА_1,

смт Білозерка, Херсонська область.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 15 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд посилавшись на положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, виходив з відсутності виняткових обставин, за яких можливо було б розлучити дитину з матір'ю, а тому вважав відсутніми підстави для визначення місця проживання дитини з батьком. Зазначив, що посилання позивача на відсутність у матері дитини самостійного доходу, не є переконливими, оскільки ОСОБА_2 до

17 червня 2016 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а після 18 липня 2016 року отримує допомогу по безробіттю та соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що дитина тривалий час проживає разом з батьком, за місцем його проживання відвідує школу, де набула сталі соціальні зв'язки, що свідчить про можливість визначення місця проживання дитини з батьком, який піклується про дитину, дбає про її фізичний та духовний розвиток, що найкраще відповідає інтересам дитини. Суд також взяв до уваги думку дитини, яка в бесіді з представником органу опіки та піклування висловила небажання повертатися до матері, хоча не заперечувала щодо спілкування з нею.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що вона неналежним чином виконує покладені на неї батьківські обов'язки. Протягом шести років позивач не цікавився сином, не приймав участі у його вихованні та не надавав матеріальної допомоги. Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 19 лютого 2017 року він був визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частино першою статті 164 Кримінального кодексу України (ухилення від сплати аліментів). Стверджувала, що відповідач умисно з метою уникнення від обов'язку сплати аліментів викрав дитину та забрав його з сім'ї, в якій проживає його молодший брат. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що обидві сторони мають задовільні умови для проживання дитини, оскільки ОСОБА_1 не має власного житла, проживає з жінкою у її квартирі без реєстрації, тоді як вона має власне житло, веде домашнє господарство та отримує соціальну допомогу. Вказувала на те, що в матеріалах справи наявні докази, які характеризують ОСОБА_1 як жорстку, агресивну людину. Визначаючи місце проживання дитини з позивачем, апеляційний суд не урахував зазначеного, а також висновку відділу Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо умов проживання в її сім'ї, та дійшов хибного висновку про те, що в найкращих інтересах дитини буде визначення її проживання з батьком.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом, відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційної скаргою та витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

З 09 липня 2010 року по 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який з травня 2016 року проживає спільною з батьком.

Відповідно до характеристики ОСОБА_1, виданої Агрофірмою радгосп «Білозерський» Білозерського району Херсонської області 10 листопада

2016 року, за час роботи трактористом-машиністом з 09 грудня 2014 року по теперішній час ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно. До роботи ставиться відповідально, старанно виконуючі всі доручення, зауважень не має.

З акта обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1

від 14 листопада 2016 року убачається, що він проживає по

АДРЕСА_2 (зареєстований за адресою: АДРЕСА_5). На вказаній житловій площі проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_7 (співмешканка ОСОБА_1.) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Квартира знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку, складається з двох житлових кімнат, опалення газове. Благоустрій будинку із зручностями. У квартирі створено належні умови для проживання, передбачено все необхідне для навчання та виховання дитини.

Відповідно до довідки Білозерської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Білозерської районної ради Херсонської області ім. Богдана Хмельницького від 18 січня 2017 року 05-02/16, ОСОБА_4 навчається у 1-В класі Білозерської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Білозерської районної ради Херсонської області ім. Богдана Хмельницького з 01 вересня 2016 року. Навчальний матеріал засвоює на достатньому рівні.

З характеристика ОСОБА_4, виданої 20 січня 2017 року Білозерської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Білозерської районної ради Херсонської області ім. Богдана Хмельницького, вбачається, що батько

ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_9 постійно цікавляться навчанням сина, відповідально ставляться до його виховання. Активно спілкуються з класним керівником, регулярно відвідують батьківські збори та класні консультації. Мати ОСОБА_2 сином не цікавиться, до школи не приходить, не телефонує.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 01 лютого 2017 року № 01-10-75/0/17/601-18 ОСОБА_1 проживає з сином та співмешканкою ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3. Дитина мешкає в окремій кімнаті, в якій проведено косметичний ремонт. ОСОБА_3 забезпечений місцем для навчання та відпочинку, запас продуктів харчування в наявності. Під час проведення бесіди з дитиною з'ясовано, що дитині подобається проживати з татом та ОСОБА_7, оскільки вони дбають про нього та люблять. Хлопчик категорично не хоче повертатись до мами, пояснив, що мама його била, не давала їсти, залишала одного, погано про нього піклувалась, в будинку було багато сторонніх чоловіків. Під час бесіди дитина тулилась до батька та обіймала його. ОСОБА_1 піклується про здоров'я дитини, з метою усунення проблеми з мовленням дитини, батько організував відвідування дитиною логопеда, записав на чергу на проведення операції на уздечці язика в Херсонській міській дитячій стоматологічній лікарні. Зважаючи на наведене, ставлення батьків до виконання покладених на них обов'язків, а також урахувавши думку дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 04 січня 2017 року № 02-25/26, за час проживання на території сільської ради ОСОБА_2 зарекомендувала себе з позитивної сторони. Серед односельців користується повагою, дисциплінована, старанна, чесна, вимоглива до себе, веде здоровий спосіб життя. У є двоє синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5, однак на даний час вона виховує лише молодшого сина. Мати намагається створити всі необхідні умови для повноцінного проживання дітей, забезпечує їх продуктами харчування, одягом, взуттям. Всупереч рішенню Овруцького районного суду Житомирської області

від 05 вересня 2011 року ОСОБА_1 забрав від неї сина - ОСОБА_4 Відношення до дітей теплі, дружні, нарікань з боку сільської ради на сім'ю немає. З 2013 по січень 2016 року сім'я ОСОБА_5 перебувала під пильною увагою Служби у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації через зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями, що призвело до невиконання ним батьківських обов'язків. На сьогоднішній день ОСОБА_2 проживає зі співмешканцем - ОСОБА_10 та малолітнім ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_3. Сім'я характеризується позитивно, до дитини дорослі відносяться добре, турбуються про нього, забезпечують усім необхідним, ОСОБА_2 має намір повернути свого старшого сина. Виходячи з викладеного та беручи до уваги рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 вересня 2011 року, орган Опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації вважає, що малолітній

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повинен проживати з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6.

У висновку Органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 10 травня 2017 року № 02-25/922 зазначено, що ОСОБА_2 проживає однією сім'єю з ОСОБА_10, котрий має самостійний невеликий дохід. Однак родина утримує підсобне господарство (кози, кури, кролі) та обробляють земельну ділянку, з чого і харчуються. Обстеживши умови проживання та провівши бесіду з матір'ю дитини, можна зробити висновок про те, що мати належним чином виконує свої

обов'язки щодо дітей. ОСОБА_1 проживає зі своєю співмешканкою -

ОСОБА_7 З 2014 року працевлаштований трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва машдвору Первомайське Агрофірми радгоспу «Білозерський» Білозерського району Херсонської області. Згідно виробничої характеристики зарекомендував себе позитивно. До роботи відноситься старанно, відповідально. Як свідчить громадська характеристика, яку надала селищна рада, ОСОБА_1 зарекомендував себе тільки з позитивного боку. З сусідами, друзями та знайомими підтримує доброзичливі відносини. Користується повагою та авторитетом серед односельців. Однак, ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином в квартирі своєї співмешканки без реєстрації. З урахуванням наведеного орган опіки та піклування вважав необхідним визначити місця проживання ОСОБА_4 разом з матір'ю - ОСОБА_2

Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Житомирської області 31 січня 2017 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, за час проживання на території Бондарівської сільської ради зарекомендував себе як безвідповідальний батько. Не приділяв належної уваги сімї та вихованню сина ОСОБА_4 неодноразово ображав дружину ОСОБА_2 Не надавав фінансової підтримки, дебоширив, притягався до адміністративної відповідальності.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 19 лютого

2014 року ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КК України (ухилення від сплати аліментів) та обрано міру покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

З довідки Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 20 січня 2017 року № 01-02/43 убачається, що в ході проведеної бесіди начальником служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Чумак Н. В. з малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з'ясовано, що хлопчик почуває себе комфортно в родині батька.

Згідно довідки, складеною Службою у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 09 серпня 2017 року

№ 01-35/685, в ході проведення бесіди з головним спеціалістом відділу з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Бондаренко Г. І., малолітній ОСОБА_4 пояснив, що йому дуже подобається проживати з татом та ОСОБА_7, вони про нього дбають. Хлопчик категорично не хоче повертатись до мами та пояснив, що вона його била, залишала одного, погано про нього піклувалась. Проте дитина бажає спілкуватися з матір'ю, батько цього не забороняє.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини

від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України.

А відтак застосування судом першої інстанції принципу 6 Декларації прав дитини, у якому зроблено акцент на те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, є помилковим. Крім того, під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини

від 20 листопада 1989 року.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Ухвалюючи рішення у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2005 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (параграф 54).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини, а вже потім права батьків.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, апеляційний суд, надав належну оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких достатньо повно установив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема урахував наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, позитивну характеристику батька з місця роботи та за місцем проживання, його участь у вихованні і навчанні дитини, піклування про його здоров'я, про що свідчать характеристики, надані з місця навчання дитини, відвідування дитиною логопеда, наявність стабільного доходу, що дозволяє забезпечувати дитину, а також, що є важливим, думку самої дитини, яка неодноразово, повідомляла працівникам Органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про особисту прихильність до батька та відсутність бажання повертатися до матері.

Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган.

Верховний Суд ураховує, що малолітній ОСОБА_6 з 01 вересня 2016 року відвідує школу за місцем проживання батька, де у нього сформувались сталі соціальні зв'язки, станом на день розгляду цієї справи у суді касаційної інстанції дитина навчається у третьому класі, відтак зміна школи та соціального середовища може негативно вплинути на психологічно-емоційний стан дитини.

Натомість ОСОБА_2 не має самостійного доходу, не так активно проявляє інтерес до дитини, як батько, що підтверджується, в тому числі її неявкою в судове засідання при розгляді справи в апеляційному порядку, відсутністю її вимог про визначення місця проживання дитини з нею.

При цьому Верховний Суд зазначає, що визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, не є розлученням її матір'ю, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Крім того, у разі настання обставин, що можуть негативно позначитися на правах та інтересах дитини, мати не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з нею.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки особистості ОСОБА_1, який є жорсткою людиною, притягався до кримінальної відповідальності не є переконливими, з огляду на те, що заявником не надано доказів на підтвердження жорстокої поведінки, вчинення агресії, насильства, фізичного або морального тиску батька по відношенню до дитини.

Доводи заявника про те, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 вересня 2011 року вже було вирішено питання про визначення місця проживання дитини є безпідставними, оскільки вказаним судовим рішенням вирішувалось питання про розірвання шлюбу між сторонами. Сама по собі вказівка у рішенні суду на те, що дитина залишиться проживати з матір'ю не свідчить про наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та його вирішення.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд, правильно встановив обставини справи та визначився з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку відповідно до вимог статей 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 з батьком, оскільки це на час розгляду справи відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального іпроцесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик