КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/2394/2019 Головуючий в 1 інстанції - Майбоженко А.М.
Унікальний № 756/6670/17 Суддя-доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просили стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.

При цьому, ОСОБА_3 визначила розмір завданої її майну шкоди в 64 000 грн., а ОСОБА_4 - в 40 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони є власниками квартир АДРЕСА_2. 16 квітня 2017 року відбулося залиття зазначених квартир, в результаті якого пошкоджено оздоблення квартир позивачів.

Посилаючись на акти ЖЕД №510 від 25.04.2017 року, позивачі зазначали, що причиною залиття було пошкодження самовільно встановленого сантехнічного обладнання в квартирі відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року зазначений позов задоволено частково. Судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 10 650 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; витрати, пов'язані з залученням експерта в сумі 2 000 грн. та судові витрати. Стягнуто також з відповідача на користь ОСОБА_4 17 648 грн. на відшкодування матеріальної шкоди; витрати, пов'язані з залученням експерта в сумі 2 500 грн. та судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається, зокрема, на те, що акти ЖЕД №510 від 19.04.2017 року та від 25.04.2017 року про залиття не відповідають вимогам чинного законодавства та мають суперечності між собою. Крім того, причина залиття, встановлена в актах, зазначена з поміткою «ймовірна», а тому судове рішення, на думку скаржника, ґрунтується на припущенні наявності вини відповідача. Також, в апеляційній скарзі відповідач не погоджується з висновком будівельно-технічного дослідження, який судом покладено в основу оскаржуваного рішення в частині визначення розміру завданих позивачам збитків.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_2

Квартира НОМЕР_2 у тому ж будинку належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. 12 лютого 2009 року.

Відповідачці ОСОБА_2, в свою чергу, належить квартира АДРЕСА_1.

16 квітня 2017 року мало місце залиття квартир, які належать позивачам.

Згідно з актом комісії ЖЕД-510 від 19 квітня 2017 року, за результатами обстеження щодо залиття квартир АДРЕСА_2 встановлено, що 16 квітня 2017 року в квартирі НОМЕР_1 сталася аварійна ситуація на мережі гарячого водопостачання. Під час обстеження виявлено вологі плями на підлозі в ванній кімнаті, слідів затікання з розташованої вище квартири не виявлено. В квартирі НОМЕР_1 виявлено переобладнання внутрішньоквартирних мереж гарячого водопостачання, рушникосушарку перенесено та підключено не за проектом. Врізки холодного та гарячого водопостачання замінено та під'єднано через різьбові з'єднання до металевопластикової труби. У цьому акті ймовірною причиною залиття визначено пошкодження на підключенні рушникосушарки, яку мешканці квартири НОМЕР_1 встановили самовільно, не за проектом /а.с. 50/.

У акті ЖЕД-510 від 25 квітня 2017 року встановлено, що 16 квітня 2017 року в будинку АДРЕСА_2 (квартира позивача ОСОБА_3) сталося залиття, внаслідок якого пошкоджено оздоблення квартири: водоемульсійної фарби та шпалер у коридорі, кухні та у кімнаті. Оскільки мешканцями квартири НОМЕР_1 доступу для детального обстеження не надано, інженерні мережі переобладнані та закриті плиткою, рушникосушарка замінена та підключена не за проектом, ймовірною причиною залиття є пошкодження сантехнічного обладнання, встановленого самовільно /а.с. 7/.

Крім того, у акті ЖЕД-510 від 25 квітня 2017 року встановлено, що у квартирі НОМЕР_2 (квартира позивача ОСОБА_4) в будинку АДРЕСА_1 16 квітня 2017 року сталося залиття, внаслідок якого пошкоджено оздоблення квартири: шпалер у коридорі, двох кімнатах та ванній, а також декоративного покриття у ванній та туалеті. Оскільки мешканцями квартири НОМЕР_1 доступу для детального обстеження не надано, інженерні мережі переобладнані та закриті плиткою, рушникосушарка замінена та підключена не за проектом, імовірною причиною залиття є пошкодження сантехнічного обладнання, встановленого самовільно /а.с.12/.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не спростовано факт того, що залиття сталося з її вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Колегія суддів з таким висновком погоджується повністю.

Так, за змістом ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Згідно зі ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, власник, наймач (орендар) квартири зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно з п.18 Правил, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Тобто, законодавець покладає обов'язок на власника майна щодо належного його утримання і експлуатацію, без порушення прав інших громадян, а тому саме власник майна повинен нести відповідальність, в тому числі, за дії, вчинені іншими особами, які за його згодою проживають в квартирі, і внаслідок яких завдана шкода третім особам.

В ході розгляду справи судом об'єктивно встановлено, що залиття квартир, належних позивачам, сталося з вище розташованої квартири НОМЕР_1 яка на праві приватної власності належить відповідачеві. Таким чином, як уповноваженими працівниками ЖЕД №510, так і судом, встановлено, що причиною залиття стало самовільне встановлення сантехнічного обладнання та утримання його в неналежному стані.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що причина залиття в актах ЖЕД №510 визначена як «ймовірна» відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної та юридичної особи, а також, завдана майну фізичної та юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підтвердження вини відповідачки позивачами надано відповідні акти про залиття, а також висновки експертного будівельно-технічного дослідження.

В той же час, будь-яких доказів, окрім припущень скаржника, на спростування факту спричинення залиття з її вини апеляційна скарга та матеріали справи не містять.

При цьому, за змістом ст. 1166 ЦК України саме на відповідача покладається тягар доказування.

Колегія суддів вважає, що формулювання «ймовірна причина залиття» пояснюється лише тим, що відповідачка не надала повноцінного доступу комісії ЖЕД №510 до інженерних комунікацій, які нею були переобладнані та закриті плиткою, відмітка про що міститься в актах про залиття.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у залитті, скаржником суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність суперечностей між актами ЖЕД №510 від 19.04.2017 року та від 25.04.2017 року не заслуговують на увагу, оскільки в усіх актах комісією ЖЕД №510 в якості причини залиття зазначалося про заміну(встановлення) рушникосушарки самовільно та не за проектом. Неточності, на які посилається скаржник, за своїм змістом не є суттєвими та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення.

Щодо розміру завданої шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За висновком експертного дослідження № 18/09-2017 від 18 вересня 2017 року вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворилися внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_2 складає 10 650 грн./а.с. 108-129/.

Крім того, за висновком експертного дослідження № 19/09-2017 від 19 вересня 2017 року вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворилися внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_3 складає 17 648 грн. /а.с. 80-104/

Зазначаючи про необґрунтовані та завищені розрахунки в зазначених будівельно-технічних дослідженнях, скаржник, при цьому, не надає належних доказів на їх спростування та не наводить власного розрахунку матеріальних збитків на противагу розрахунку, виконаного суб'єктом експертної діяльності.

Подані представником відповідача в суді першої інстанції докази на підтвердження завищення розміру позовних вимог, а саме аналітичні записки ФОП ОСОБА_6 щодо вивчення висновків експертного дослідження від 18 вересня 2017 року № 18/09-2017 та від 19 вересня 2017 року № 19/09-2017 судом першої інстанції обґрунтовано відхилено, як недопустимі і неналежні, з огляду на невідповідність їх форми встановленим законодавством вимогам та відсутність у цих документах відомостей щодо причин і розміру майнової шкоди, завданої залиттям квартир позивачів.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що за клопотанням представника відповідача ухвалою суду першої інстанції від 01.12.2017 року було призначено будівельно-технічну експертизу для з'ясування розміру матеріального збитку, завданого належному позивачам майну.

Разом з тим, експертиза не проведена, у зв'язку з її неоплатою відповідачем.

Суд апеляційної інстанції критично розцінює доводи скаржника в тій частині, що неоплата експертизи спричинена незгодою відповідача з термінами проведення експертизи експертами КНДІСЕ, оскільки відповідна процесуальна дія(погодження терміну проведення експертизи) здійснюється судом, який є відповідальним за дотримання процесуальних строків розгляду справи, а не учасниками процесу.

Враховуючи положення ст. 109 ЦПК України та факт ухилення відповідача від участі у проведенні експертизи, призначеної за її клопотанням, слід дійти висновку про те, що судом обґрунтовано стягнуто з відповідача розмір матеріальної шкоди, встановлений висновками експертного дослідження від 18 вересня 2017 року № 18/09-2017 та від 19 вересня 2017 року № 19/09-2017, які були надані позивачами на підтвердження позовних вимог, оскільки будь-яких інших доказів на спростування указаних висновків відповідачем суду не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: