КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/3654/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Лівінського С.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Управляюча компанія Вишгородської міської ради про встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2018 року позивачі звернулися до Вишгородського районного суду Київської областііз позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Управляюча компанія Вишгородської міської ради про встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками вказаної квартири є його син - ОСОБА_2 , його донька - ОСОБА_3 , рідний брат позивача - ОСОБА_4 та його донька, племінниця позивача - ОСОБА_5 , яким також належить по 1/5 частині вказаної квартири кожному.

Згідно з технічним паспортом на квартиру від 02.03.2016 року спірна квартира загальною площею 50,8 кв.м. є двокімнатною.

Всі співвласники спірної квартири зареєстровані у ній.

На пропозицію позивачів встановити порядок користування спірною квартирою відповідно до часток у власності відповідачі категорично відмовилися. Оскільки позивачі та відповідачі не змогли досягнути домовленості щодо користування спірною квартирою.

Просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: у користуванні позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 18,4 кв.м. разом з лоджією 3,1 кв.м.; у користуванні відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити житлову кімнату площею 10,7 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити приміщення: кухня - 8,2 кв.м.; вбиральня - 0,8 кв.м.; ванна кімната - 2,0 кв.м.; коридор - 7,6 кв.м. стягнути з відповідачів на користь позивачів суму сплаченого судового збору.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Управляюча компанія Вишгородської міської ради про встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаються на те, що судом першої інстанції було порушено житлові права його неповнолітньої дитини, оскільки 1/5 частини спірної квартири належить йому, як співвласнику.

Просив, скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками 1/5 частини за кожним квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.04.2016 року серія НОМЕР_1 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.04.2016 року.

Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира складається із двох кімнат, з яких: житлова площа - 29,1 кв.м., у тому числі перша житлова кімната - 10,7 кв.м., друга житлова кімната - 18, 4 кв.м. з лоджією 3,1 кв.м., кухня - 8,2 кв.м., вбиральня - 0,8 кв.м., ванна кімната - 2,0 кв.м., коридор - 7,6 кв.м., вбудована шафа - 1,1 кв.м. Житлові кімнати в квартирі ізольовані Отже, житлова площа квартири становить 29,1 кв.м.

З довідки виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 21.08.2018 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані п`ять осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З листа Управляючої компанії Вишгородської міської ради від 14.11.2018 року № 395 видно, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 перебуває в обслуговуванні КП Управляючої компанії Вишгородської міської ради та станом на 08.11.2018 року за квартирою АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Управляюча компанія Вишгородської міської ради про встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. Крім того, кімнати не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, що предметом спору є встановлення між сторонами у справі, як співвласниками у рівних частках квартири, порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачі та відповідачі є власниками по 1/5 частини квартири, належна їм частка квартири складає по 5,82 кв.м. житлової площі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Колегія суддів, встановивши дійсні обставини справи, ставиться критично до формулювання апелянта щодо порядку користування спірною квартирою, яка на думку апелянта є найбільш ідеальною для користування всіх співвласників квартири, виділивши апелянтам у користування кімнату площею 18,4 кв.м. разом з лоджією 3,1 кв.м., а відповідачам - кімнату площею 10,7 кв.м.

Окрім зазначеного, апелянт посилається на те, що при розподілі спірної квартири, доля кожного з співвласників буде перевищувати більш на 0,03 км .м, що не відповідає дійсності.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи встановила, що можливе виділення в натурі позивачу на дві особи кімнату 18,1 кв.м. то на кожну особу буде, приблизно 9 кв. м житлової площі, натомість виділення у користування відповідачем на три особи житлову кімнату 10, 7 кв.м, то на кожну особу буде припадати до трьох квадратних метрів.

Колегія суддів, вважає, що такий порядок користування спірною квартирою, не відповідає часткам у праві власності на квартиру та призведе до порушення прав інших співвласників, виходячи з розміру належної їм частки у спірному майні, а також неможливості виділення ідеальних часток.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджуючись з судом першої інстанції, що дійсно спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом статей 47, 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до Порядку застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 15 липня 1985 року № 582, в Києві рівень середньої забезпеченості жилою площею на одну особу дорівнює 9 кв. м, норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, - 7,5 кв. м.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 18.10.2018 року у справі 756/9713/16ц

Ураховуючи, що у спірній квартирі проживають п`ять осіб, а жила площа квартири становить 29,1 кв. м, визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб.

Отже, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо наявних підстав для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: Управляюча компанія Вишгородської міської ради про встановлення порядку користування квартирою, що знаходиться у спільній частковій власності.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк