справа №619/814/19
провадження №2-о/619/39/19
УХВАЛА

02 квітня 2019 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Кононихіна Н.Ю.,

розглянувши матеріали заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу;

найменування (імя) сторін, їх місцезнаходження:

заявник: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1,

заінтересована особа: Вільшанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, місце знаходження: Харківська область, Дергачівський район, смт Вільшани, вул. Центральна/Ветеринарна, 4/1;

питання, що вирішуються ухвалою:

ОСОБА_1 звернувся в Дергачівський районний суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, де заінтересована особа: Вільшанська селищна рада Дергачівського району Харківської області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в цивільній справі в порядку окремого провадження суддею враховано, що ця заява повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.ст.175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 318 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 318 ЦПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, у разі відсутності спору, яка розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

При цьому, ані з поданої заяви, ані з доданих до неї документів не вбачається наявність або відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_2, тож відповідно і спору між ними, що в свою чергу перешкоджає вирішенню питання про розгляд даної заяви в порядку саме окремого провадження.

Також відсутність вказаних відомостей впливає на належний склад учасників по справі, оскільки відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. № 7 Про судову практику у справах про спадкування відповідачами за даними категоріями справ є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини лише у разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Крім того, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України заява не містить посилань на докази, що підтверджують факт спільного проживання однією сімєю заявника з померлою по день її смерті, крім свідків.

Із аналізу судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, проведеної Верховним Судом України, вбачається, що до заяви про встановлення факту проживання однією сімю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Крім того, відповідно до п. 5.1 Листа ВССУ Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 вих. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сімєю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Так, заявником не надано доказів та не заявлено клопотання про їх витребування про підтвердження того факту, що як сам заявник та і померла не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі, не надано належної копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2, не надано відповідні чеки про проведення поховання та поминального обіду, відсутня довідка місцевої ради про останнє місце реєстрації як заявниці, так і померлого та перелік осіб, які були з ним зареєстровані та фактично проживали, а також інші докази, які підтверджують факт спільного господарства.

Згідно глави 6 розділу IV (ст. 258 ЦПК) та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. за № 5, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільно-процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, а також підтвердити відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Проте, до заяви додані документи, які не засвідчені з дотриманням вищенаведених вимог, тому заявнику необхідно надати копії документів належним чином засвідчені, а також зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Ухвалою судді від 01 березня 2019 року заява залишена без руху, заявнику надавався строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати 10 днів з дня отримання заявником копії ухвали.

Заявник ухвалу суду отримав 21 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

До теперішнього часу недоліки заяви заявником не усунуті.

За таких обставин заява підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст.185 ч.2, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1, де заінтересована особа: Вільшанська селищна рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу повернути заявнику.

Розяснити, що згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна