Дата документу 16.01.2019 Справа № 334/5464/14
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5464/14Головуючий у 1-й інстанції Мусієнко Н.М.
Пр. № 88-ц/807/3/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року за нововиявленими обставинами

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Відділ громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку

із апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 3-6), в якому просив:

- визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1;

- усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у Ленінському РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що квартиру АДРЕСА_1 він придбав з прилюдних торгів, приватним нотаріусом Вартановою О.С. 15.05.2014 року було зареєстровано право власності на вказаний об'єкт нерухомості за позивачем шляхом видачі свідоцтва про право власності зареєстроване в реєстрі за № 2103 від 15.05.2014 року, та проведено державну реєстрацію права власності позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з даного реєстру за № 21687355 від 15.05.2014 року про внесення запису за № 5664409 щодо набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1. Набувши право власності на вказану квартиру, у спосіб не заборонений законом, він позбавлений можливості реалізувати своє право власності, через те, що відповідачі не звільняють квартиру у добровільному порядку.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 1) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року (т.с. 1 а.с. 95-96) позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у Ленінському РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_4 просив (т.с. 1 а.с. 100-103) рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 238-241) апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Відділ громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у розмірі 121,80 грн.

Докази касаційного оскарження рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року у цій справі відсутні, останнє набрало законної сили 14 червня 2016 року.

18 жовтня 2018 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав заяву про перегляд вищезазначеного рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року за нововиявленими обставинами (т.с. 2 а.с. 2-3), в якій просив скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

В обґрунтування своєї заяви зазначав, що постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі ЄУН № 334/8968/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП «Нива-В.Ш.», ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів щодо нерухомого майна, визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсним акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна відмовлено. Саме вищезазначене скасоване рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року у справі ЄУН № 334/8968/14-ц, було підставою для ухвалення судового рішення апеляційного суду у цій справі, що переглядається.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, нормами якого має керуватись апеляційний суд при розгляді цієї справи.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви 19 жовтня 2018 року визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Полякова О.З., суддів Крилову О.В. та Кухаря С.В. (т.с. 2 а.с. 6).

В порядку повторного автоматизованою розподілу цієї справи 07 листопада 2018 року (т.с. 2 а.с. 17) головуючим суддею (суддею-доповідачем) Гончар М.С. замінено головуючого суддю (суддю-доповідача) Полякова О.З. в зв'язку із задоволенням самовідводу останнього (т.с. 2 а.с. 16-18).

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 238) було ухвалено у складі головуючого судді Осоцького І.І., суддів Кухаря С.В. та Панкеєва О.В.

Проте, підстави недопустимості повторної участі судді Кухаря С.В., передбачені ст. 37 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 18) провадження у цій справі за вищезазначеною заявою за нововиявленими обставинами відкрито, справу призначено до розгляду.

Розгляд цієї справи, призначений на 28 листопада 2018 року, не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання ОСОБА_4 про його відкладення (т.с. 2 а.с. 36).

Розгляд цієї справи, призначений на 12 грудня 2018 року, не відбувся та був відкладений через неявку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відносно яких в апеляційного суду були відсутні відомості про вручення їм судових повісток-повідомлень про час і місце розгляду цієї справи.

Крім того, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України апеляційним судом перед відкладенням розгляду цієї справи у судовому засіданні 12 грудня 2018 року було роз'яснено представникові позивача, який був присутній у даному судовому засіданні, право сторони позивача заявити клопотання про надання апеляційному суду правовстановлюючих документів на спірну (іпотечну) квартиру на підтвердження (спростування) інформації про придбання останньої за кредитні кошти та наслідки незаявлення такого клопотання і ненадання вказаних матеріалів. Оскільки, відповідач ОСОБА_4 таким правом не скористався, хоча апеляційним судом пропонувалось останньому у судовій повістці-повідомленні надати апеляційному суду вказані матеріали (т.с. 2 а.с. 55).

Представник позивача у судовому засіданні 12 грудня 2018 року на запитання апеляційного суду зазначав, що вважає скористатись цим правом, роз'ясненим апеляційним судом.

16 січня 2019 року сторона позивача у цій справі надала апеляційному суду через канцелярію для доручення до матеріалів цієї справи пояснення та матеріали, які підтверджують факт придбання спірної (іпотечної) квартири відповідачем ОСОБА_4 виключно за кредитні кошти.

У судове засідання 16 січня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 4, 60) та відповідач ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_8 (т.с. 2 а.с. 118-119), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а також через сайт судової влади (т.с. 2 а.с. 89-90) та особисто телефонограмою (т.с. 2 а.с. 88), а ОСОБА_5, як дружина, через ОСОБА_4, як члена сім'ї останньої, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 3 ЦПК України, ОСОБА_6 також особисто (т.с. 2 а.с. 66), відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представник третьої особи не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Третя особа повідомила апеляційний суд про причини своєї неявки (т.с. 2 а.с. 76), відповідачі апеляційний суд про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

При цьому, вбачається, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зловживають своїми цивільними процесуальними правами у цій справі, зокрема після отримання останніми особисто ухвали апеляційного суду від 08 листопада 2018 року про відкриття провадження у цій справі за нововиявленими обставинами (т.с. 2 а.с. 21, 23Ж, 24), вони тричі ухилялись від отримання судових повісток-повідомлень апеляційного про судові засідання у цій справі за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем свого проживання, інформація про наявність у відповідачів іншого місця проживання (перебування), окрім адреси реєстрації, у матеріалах цієї справи відсутня та відповідачами на адресу апеляційного суду на виконання вимог ст. 131 ЦПК України не надавалась.

За змістом ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами … розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими …обставинами (ч.1); справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд (ч.2).

Так, в силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2, відповідачів, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і представника третьої особи та ухвалив розглядати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 4) та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 (т.с. 2 а.с. 118-119).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який наполягав на задоволенні заяви, та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, який заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на мораторій, та не спростовував факт придбання спірної іпотечної квартири відповідачем ОСОБА_4 за кредитні кошти; дослідивши зміст заяви та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року за нововиявленими обставинами у цій справі підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, вирішуючи питання про судові витрати у цій справі, апеляційний суд 14 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 238-241) виходив із наступного.

ОСОБА_9 є новим власником, який придбав квартиру на прилюдних торгах, в якому мешкають колишні мешканці ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та у визнанні прилюдних торгів за позовом ОСОБА_4 було відмовлено, суд дійшов до висновку проте, що вони втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13 травня 2015 року у справі ЄУН № 333/8968/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року у справі ЄУН № 333/8968/14-ц при повторному розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсними протокол №0814107-7 від 10.04.2014 року проведення прилюдних торгів, акт державного виконавця від 19.04.2014 року про реалізацію предмета іпотеки. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, посвідчене приватним нотаріусом Вартановою О.С., зареєстроване у реєстрі за №2103. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року справі ЄУН № 333/8968/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01. 2016 року залишено без змін (т.с. 1 а.с.197-201).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України (в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно) обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_2, про те, що він є власником спірної квартири АДРЕСА_1 спростовуються рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 рок, у справі ЄУН № 333/8968/14-ц, яке набрало законної сили 18 травня 2016 року і відповідно до положень ст. 61 ЦПК України (в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно) є обов'язковим для застосування при розгляді справи.

У відповідності до вимог ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За вимогами ст.ст. 3 ЦПК України (в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно), ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

За положеннями ч.3 ст. 303 ЦПК України (в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно), апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи, що спірна квартира АДРЕСА_1, яка є предметом розгляду у даній справі, є місцем проживання сім'ї ОСОБА_4, свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01. 2016 року визнано недійсним, за положеннями ст. 319 ЦК України, він втратив право на захист квартири АДРЕСА_1, оскільки судом його права власності на цю квартиру визнані недійсними.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову є обґрунтованими, оскільки рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України (в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно) на користь ОСОБА_4 з позивача підлягає стягненню сума судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

Проте, як вбачається із заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі ЄУН № 334/8968/14-ц (т.с. 2 а.с. 30-35) касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року, скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП «Нива-В.Ш.», ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів щодо нерухомого майна, визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсним акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна відмовлено.

Апеляційним судом встановлено, що саме вищезазначене скасоване рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року у справі ЄУН № 334/8968/14-ц було підставою для ухвалення судового рішення апеляційного суду у цій справі, що переглядається.

В силу вимог ст. 423 ч. 2 п. 3 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

10-річний строк з дня набрання 18 травня 2016 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року, передбачений ст. 424 ч. 2 п. 2 ЦПК України, станом на час розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у цій справі не пройшов.

В силу вимог ст. 429 ч. 3 п. 2 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за ново виявленими …обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими …обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове…

Так, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 на законних підставах придбав з прилюдних торгів квартиру АДРЕСА_1, та є чинним власником нерухомості.

Оскільки, постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі ЄУН № 334/8968/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП «Нива-В.Ш.», ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів щодо нерухомого майна, визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсним акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна відмовлено (т.с. 2 а.с. 30-35).

Наявність відкритого кримінального провадження №002493 за заявою ОСОБА_4 про незаконне заволодіння невідомими особами квартирою АДРЕСА_1 суд першої інстанції правильно оцінив критично, оскільки зазначене кримінальне провадження відкрито за фактом кримінального правопорушення проте вказаним рішенням суду доводиться законність відчуження квартири АДРЕСА_1.

На підставі ст.47 ЗУ "Про іпотеку" та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 18.04.2014р. позивачеві, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., 15.05.2014р. видано свідоцтво №2103 про право власності на придбане нерухоме майно (т.с. 1 а.с. 7).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №21687355 від 15.05.2014р., право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем - ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 8).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач правомірно, на законних підставах, набув право власності квартиру АДРЕСА_1.

Проте, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право вільного володіння, користування та розпорядження належним майном, у зв'язку з тим, що відповідачі продовжують мешкати в спірній квартирі, ключів йому не віддають та не звільняють квартиру від особистих речей.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8, заперечуючи проти позовних вимог зазначав, що позовні вимоги є необґрунтованими, та передчасними, оскільки позивачем була направлена, на адресу відповідачів, досудова претензія про добровільне виселення та зняття з реєстрації за спірною адресою в якій був передбачений триденний строк для її виконання, що суперечить положенням ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", ч. 3 ст. 109 ЖК України, якими передбачений тридцяти денний строк такої вимоги.

В матеріалах справи містяться докази направлення позивачем 27 та 29 травня 2014р. та отримання відповідачами 30 травня та 02 червня 2014р. відповідно, повідомлень про добровільне виселення та зняття з реєстрації. Строк добровільного виселення встановлений позивачем у три дні (а.с. 24-27).

Проте, суд першої інстанції правильно не вважав зазначення такого строку порушенням прав відповідачів зважаючи на те, що ст.40 ЗУ "Про іпотеку" регулює питання звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Аналогічні положення зазначені у ч.3 ст.109 ЖК України.

На момент розгляду справи, квартира АДРЕСА_1 не є іпотекою, а позивач не є іпотекодержателем, тому між сторонами відсутні відносини договірного звернення стягнення на предмет іпотеки, а застосування зазначених представником відповідача норм, спростовуються матеріалами справи.

Ч. 1 ст.109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено та не оспорювалось представником відповідача в судовому засіданні, що до теперішнього часу, відповідачі не звільнили приміщення квартири АДРЕСА_1, тому позивач правомірно звернувся за захистом свого порушеного права до суду.

Нормами цивільного та житлового законодавства України, не передбачений обов'язок нового власника, який придбав майно з прилюдних торгів, надавати саме тридцятиденний строк для виселення колишніх власників та членів їх родин.

Разом із тим, на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, після отримання відповідачами відповідної вимоги позивача сплив, навіть, значно більший строк, проте виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів (т.с. 1 а.с. 9) у добровільному порядку не відбулося.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому, позивач у судовому порядку позивається про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку.

Суд першої інстанції правильно вважав, що право власності відповідачів на спірну квартиру припинено відповідно до п.8 ч.1 ст. 346 ЦК України у зв'язку зі зверненням стягнення на майно за зобов'язання власників шляхом продажу з прилюдних торгів.

З припиненням права власності на квартиру, відповідачі втратили і його складову, відповідно до ст.317 ЦК України, - право користуватися жилим приміщенням у цій квартирі.

Позивач, відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Оскільки, відповідач ОСОБА_4 втратив право власності на спірну квартиру, то відповідно до положень ч.1 ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " він та члени його родини - відповідачі по справі мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в квартирі АДРЕСА_1, виселені та зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ч. 1 ст.3 ЦПК України (в редакції, чинній до 14.12.2017 року) було визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач звернувся до суду з позовом, за захистом свого майнового інтересу, у спосіб, передбачений законом.

Оскільки відповідачі у добровільному порядку не бажають звільняти житлове приміщення та не знялися з реєстраційного обліку суд першої інстанції правильно вважав, що заявлені позовні вимоги позивача у цій справі є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, як особи, яка подала апеляційну скаргу, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, та зводяться виключно до переоцінки доказів сторін у цій справі, яку дав суд першої інстанції у цій справі.

Доводом апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі (т.с. 1 а.с. 100- 103) не був «мораторій», на якій в апеляційному суді 16 січня 2019 року посилався представник останнього - ОСОБА_8

ЦПК України передбачає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Докази того, що вищезазначена апеляційна скарга ОСОБА_4 у цій справі змінювались чи доповнювалась, відсутні.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4

Крім того, «мораторій» не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а може бути застосований лише при виконанні відповідного рішення про звернення стягнення і лише у передбачених законом випадках.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному розгляду заяви про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами у цій справі.

Так, в силу вимог ст. 109 ЖК УРСР громадян, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення.

Встановлено, що у цій справі підлягає виселенню ОСОБА_4, за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що була придбана ним на підставі договору купівлі - продажу від 05.08.2005 року за 252500,00 грн. (т.с. 2 а.с. 45-46,92-93) за рахунок кредиту АКБ «Райффайзенбанк Аваль», правонаступником прав і обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», на суму 42500,00 доларів США (кредитний договір № МL - 201/034/2005 від 05.08.2005 року на придбання нерухомого майна у вигляді вказаної квартири АДРЕСА_1 т.с. 2 а.с. 94), повернення якого було забезпечено іпотекою даної квартири (договір іпотеки від 05.08.2005 року (т.с. 2 а.с. 104-110).

Останнє також підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2010 року в іншій цивільній справі ЄУН 2-1599/10 за позовом ПАТ «ОТП «Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту (т.с. 2 а.с. 111-113).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Права членів сім'ї ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вищезазначену квартиру є похідними від права на цю квартиру її власника ОСОБА_4

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 слід задовольнити, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року за нововиявленими обставинами у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі слід залишити без змін.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє апеляційним судом не переглядається. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було понесено судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 121,80 грн. (т.с. 1 а.с. 99).

Проте, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_4 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, позивач ОСОБА_2 має право на компенсацію за рахунок відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судових витрат, пов'язаних із переглядом за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду у цій справі, у розмірі 365,40 грн. (т.с. 2 а.с. 1) у рівних частках, тобто по 121,80 грн. з кожного окремо.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 381 ч. 2, 423-424, 429 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року у цій справі за нововиявленими обставинами скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати, пов'язані із переглядом за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду у цій справі, у розмірі 365,40 грн. у рівних частках, тобто по 121,80 грн. з кожного окремо.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 17.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Крилова О.В.Кухар С.В.