Справа № 2-2011/2008 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3123/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу № 2-2011/2008 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою на постанову державного виконавця, покликаючись на те, що лише 01 жовтня 2018 року у телефонній розмові з працівниками ВДВС дізнались про виконавче провадження ВП №35071911, згідно якого 10 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС міста Львова Крилишиним Р.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №35071911 про яку їх не повідомляли та не надсилали, хоча в цей період неодноразово були на прийомі у начальника Залізничного ВДВС. Копію вказаної постанови на вимогу отримали 02 жовтня 2018 року. Додатково зазначили, що державним виконавцем Залізничного ВДВС Крилишиним Р.М. жодних дій по виконанню ВП №35071911 від 21 березня 2014 року не проводилось. Неодноразово скаржились начальнику Залізничного ВДВС на бездіяльність державних виконавців по виконанню виконавчого провадження ВП №35071911. Просять визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Крилишина Р.М. про закінчення виконавчого провадження від 10 листопада 2017 року, а також зобов`язати начальника Залізничного ВДВС Стасишин А.Р. вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження ВП № 35071911 по виконавчому листу № 2-2011/2008 від 10 липня 2009 року та зобов`язати старшого державного виконавця Залізничного ВДВС Крилишина Р.М., здійснити примусове виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 грудня 2008 року у справі № 2-2011/2008.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження серії ВП №35071911 від 10 листопада 2017 року.

У задоволенні вимог щодо зобов`язання вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження та дії щодо примусового виконання рішення суду відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою судом з порушенням вимог ст.14 ЦПК щодо реєстрації заяви в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та визначення судді для розгляду заяви. В єдиній автоматизованій системі заява Вороблевських не зареєстрована та судді Ліушу А.І. до розгляду не визначена, що відповідно до ст. 376 ч.3 п.1 є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки справу розглянуто неповноважним складом суду. Зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, Закону України «Про виконавче провадження», є необґрунтованою, ухваленою при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що судове рішення не підлягає виконанню, оскільки земельна ділянка у стягувачів Вороблевських відсутня. Стягувачами не пред`явлено земельно-технічної документації на спірну земельну ділянку, межі якої необхідно погодити та акту узгодження цих меж. Помилковим вважає висновок суду, що в оскаржуваній постанові не зазначено будь-яких поважних причин, які дають підстави для невиконання рішення боржниками, оскільки такі підстави зазначалися під час судового розгляду державним виконавцем та апелянтом Мавдрик, підтверджені доказами у справі, яких суд не оглядав та відповідно не зазначив в ухвалі чому він відкинув належні докази. Львівська міська рада відмовила Вороблевським у передачі земельної ділянки у приватну власність, надіславши листи 12.03.2012 року та 18.05.2012 року та рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року не є підставою для приватизації земельної ділянки. Прибудова ОСОБА_3 знаходиться на земельній ділянці, яка ОСОБА_2 не належить, а є власністю територіальної громади ЛМР та законним землекористувачем згідно рішення №51 ЛМР від 06.02.1998 року є ОСОБА_4 , власник будинку АДРЕСА_1 , що встановлено судовими рішеннями від 26.12.2008р., 23.12.2011 року, 12.09.2012 року, 11.10.2012 року, 25.10.2012 року, 07.12.2012 року,25.03.2013 року, 24.03.2014 року, 23.04.2015 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.07.2015 року. Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2018 року, як незаконну, прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви стягувачів відмовити у зв`язку з пропуском 10 денного строку на її оскарження та розгляду неповноважним судом.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) стягувачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали суду Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Відзиві зазначають, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, а є спробою боржника ОСОБА_3 уникнути від обов`язку виконання рішення суду. З посиланням на ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК, ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Боржники по справі, представник Залізничного ВДВС, представник Держгеокадастру, представник Управління земельних ресурсів, представник Львівської міської ради в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши думку учасників справи про залишення апеляційної скарги без задоволення, із врахуванням наявних матеріалів справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на виконані ВДВС Залізничного району м.Львова перебуває рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2008 року , відповідно до якого суд вирішив зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у користуванні належною ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельною ділянкою на АДРЕСА_2 , усунути перешкоди щодо приватизації належної ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельної ділянки шляхом дачі згоди, як суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 власників будинковолодіння і земельної ділянки на АДРЕСА_3 і ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 як власників будинковолодіння на АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Управління земельних ресурсів у м.Львові встановити межі в натурі між земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею ),05555 га по АДРЕСА_3 та згідно викопіювання з Генплану м.Львова від 05 травня 2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 у відповідності до викопіювання з Генплану м.Львова для вирішення питання землекористування .

10 липня 2009 року Залізничним районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 2-2011/2008 на підставі якого 22 липня 2009 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 13862955.

З різних правових підстав виконавче провадження протягом багатьох років зупинялося, відновлювалося, проводилися виконавчі дії, які не були ефективними внаслідок чого рішення суду на даний час не виконане.

10 листопада 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2011/2008, виданого 10.07.2009 року. (а.с.39 т.10).

У постанові про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем констатується факт наявності прибудови, яка чинить перешкоди стягувачам Вороблевським без зазначення причин, перешкод чи інше щодо неможливості виконати рішення суду з метою усунути перешкоди , повернути спірну земельну ділянку належним землекористувачам.

У постанові є перелік процесуальних дій, однак причини, підстави та посилання на підтвердження цих обставин нормативними актами не зазначено.

Державний виконавець в оскаржуваній постанові посилається на безпідставність застосування заходів примусового виконання, передбачених ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», однак не обґрунтовує їх безпідставність.

У матеріалах виконавчого провадження ( номер за ЄДРВП 35071911) містяться процесуальні документи суду, переписка між стягувачами та державним виконавцем, між боржниками та державним виконавцем, однак відсутні документи про вжиті реальні дії щодо виконання рішення суду, наприклад, Акти обмірів з метою визначення межі, співставлення із Державними актами приватизованих ділянок, залучення до виконання відповідальних служб, інші дії примусового характеру.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Основні засади виконавчого провадження визначені у статті 2 Закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Із матеріалів виконавчого провадження, не прослідковується реальних дій виконавця, які б забезпечили виконання рішення суду, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується із прийнятим рішенням суду першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки такі спрямовані на спростування рішення суду від 26 грудня 2008 року, яке набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк