КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/1878/19 Головуючий у І інстанції - Василишин В.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9330/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Суханова Є.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Кулікова С.В., Ігнатченко Н.В.

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20квітня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

встановив:

Позивач у березні 2019 року звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від спільного подружнього життя у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До досягнення сином повноліття відповідач згідно із виконавчим листом, виданим Рубіжанським міським судом Луганської області, сплачував аліменти.

У подальшому відповідно до рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2017 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина.

На час подання позову до суду, ОСОБА_3 є повнолітнім, навчається на першому курсі факультету інформатики та обчислювальної техніки КПІ імені І.Сікорського денної форми навчання та закінчує університет 30 червня 2022 року.

Просила стягнути із ОСОБА_1 на свою користь аліменти у розмірі - 2 000 грн. 00 коп., щомісячно, на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання до 30 червня 2022 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, а саме по - 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісячно на період його навчання до 30 червня 2022 року включно, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його сплачувати щомісячно гроші, які в нього відсутні.

Крім того, зазначив, що він отримує державну підтримку безробітного у розмірі 495 грн. 22 коп., а згідно оскаржуваного рішення повинен сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн.

Враховуючи усі наведені аргументи, апелянт стверджує, що дане рішення порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.

Також, апелянт стверджує, що не зможе виконувати оскаржуване рішення суду у зв`язку з бракування грошей, оскільки є безробітнім, а при боргу аліментів більше ніж три місяця апелянта можуть притягнути до кримінальної відповідальності.

Просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду від 20 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони: відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі.

Повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом 1 курсу, групи 10-83 факультету інформатики та обчислювальної техніки КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання, навчається за договором і закінчує університет 30 червня 2022 року.

ОСОБА_3 навчаючись на денній формі навчання не має можливості працевлаштуватися та отримувати власний дохід, у зв`язку з чим перебуває на повному утриманні своєї матері, позивачки по справі.

До досягнення сином повноліття відповідач згідно із виконавчим листом, виданим Рубіжанським міським судом Луганської області, сплачував аліменти.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2014 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а також врахував матеріальне становище платника аліментів, наявності у сина потреби отримувати аліменти від батька.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів у 1000 грн., суд вважав його не занадто обтяжуючим для відповідача та таким, що ускладнить його майновий стан.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи спір, суд виходив з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

З матеріалів справи встановлено, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання за договором, відповідно потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є особою, працездатною за віком та станом здоров`я.

Факт перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості як безробітного не може бути підставою для звільнення від обов`язку утримання.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді С.В. Кулікова

Н.В. Ігнатченко