Справа № 138/2654/18
Провадження № 22-ц/801/207/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисенко Т. Ю.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуСправа № 138/2654/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Шемети Т.М., Якименко М.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи Могилів-Подільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Лисенко Т. Ю., дата складання повного тексту рішення 16 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обгрунтовано тим, що ОСОБА_4 був батьком заявника. У 1984 році ОСОБА_4 залишив свою родину проживати в с. Мошана Дондюшанського району Республіки Молдова, а сам виїхав до с. Іванівка Барвінківського району Харківської області, де проживав до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4. Тобто станом на 24 серпня 1991 року батько заявника був зареєстрований та проживав на території України. На даний час заявник має намір отримати громадянство України як особа, батько якої мав громадянство України. Однак встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 на території України, окрім як у судовому порядку, неможливо, так як її батько ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, а його паспорт громадянина СРСР з відповідними відмітками був зданий до органу РАЦС. За таких обставин встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а іншого порядку його встановлення законом не передбачено.

Виходячи з наведеного, положень статей 293, 294, 315 ЦПК України, ОСОБА_3 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановлення факту того, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області /а. с. 44/.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2018 року заяву задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником доведено факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область, що підтверджується випискою з домової книги № 15, згідно з якою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 30 липня 1984 року прибув з с. Мошана Дондюшанського району Молдавської РСР, був взятий на реєстраційний облік в гуртожитку по АДРЕСА_1 і знятий з обліку 13 липня 2004 року, а також довідкою № 503 Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 05 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області станом на 24 серпня 1991 року.

При цьому, суд зазначив, що від встановлення даного юридичного факту залежить реалізація заявником свого права на отримання громадянства України, а іншого порядку встановлення даного факту законом не передбачено.

Не погодившись із рішенням суду, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вирішення питання отримання громадянства України заявником можливо іншим шляхом, не звертаючись із заявою про встановлення юридичного факту до суду. У справі встановлено, що ОСОБА_3 має дітей, які є громадянами України, тому заявник може отримати дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як батьки громадянина України, отримавши посвідку на постійне місце проживання з подальшим отриманням громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України».

Крім цього, ОСОБА_3 не надано переконливих доказів, що її батько ОСОБА_5 проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Оскільки у виписці з домової книги не зазначено район, область реєстрації ОСОБА_5, а зазначено лише АДРЕСА_1 зареєстрований з 1984 року. Зазначена реєстрація не підтверджує те, що саме на 24 серпня 1991 року ОСОБА_5 перебував на території України.

Довідка голови Іванівської сільської ради Барвінськівського району Харківської області, в якій зазначено, що батько ОСОБА_3 проживав на території станом на 24 серпня 1991 року є неналежним доказом, оскільки ОСОБА_6 не був сільським головою у 1991 році, а судом першої інстанції не досліджено звідки у нього відомості про фактичне проживання ОСОБА_5 станом на 24 серпня 1991 року на території України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Згідно з копією дубліката свідоцтва про народження НОМЕР_1 та його офіційного перекладу батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 /а.с. 15-16/.

07 січня 1978 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією архівного витягу із запису акту про реєстрацію шлюбу НОМЕР_2 та його офіційного перекладу /а.с. 8-9/. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9.

Відповідно до копії свідоцтва про розлучення НОМЕР_3 та його офіційного перекладу шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано 14 січня 1986 року /а.с. 10-11/.

18 лютого 2008 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 та його офіційного перекладу /а.с. 12-13/. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_11.

Батько заявника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5 /а.с. 17/.

Відповідно до копії паспорта НОМЕР_6 та його офіційного перекладу ОСОБА_3 є громадянкою Республіки Молдова /а.с. 6-7/.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область, що підтверджується випискою з домової книги № 15, згідно з якою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 30 липня 1984 року прибув з с. Мошана Дондюшанського району Молдавської РСР, був взятий на реєстраційний облік в гуртожитку по АДРЕСА_1 і знятий з обліку 13 липня 2004 року, а також довідкою № 503 Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 05 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області станом на 24 серпня 1991 року. Суд також зазначив, що від встановлення даного юридичного факту залежить реалізація заявником свого права на отримання громадянства України, а іншого порядку встановлення даного факту законом не передбачено.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права та відповідає обставинам справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України може бути набуто за територіальним походженням.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 27 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір'ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно з пунктом 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 доведено факт, що її батько ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область, що підтверджується випискою з домової книги № 15, а також довідкою № 503 Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 05 жовтня 2018 року.

Зазначені докази не спростовані Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не надано переконливих доказів, що її батько проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки у виписці з домової книги не зазначено район, область реєстрації ОСОБА_5, а зазначено лише АДРЕСА_1 зареєстрований з 1984 року, крім того, зазначена реєстрація не підтверджує те, що саме на 24 серпня 1991 року ОСОБА_5 перебував на території України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту виписки з домової книги слідує, що ОСОБА_4 станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область, 30 липня 1984 року прибув з с. Мошана Дондюшанського району Молдавської РСР, був взятий на реєстраційний облік в гуртожитку по АДРЕСА_1 і знятий з обліку 13 липня 2004 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка голови Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області є неналежним доказом, оскільки ОСОБА_6 не був сільським головою у 1991 році, а судом першої інстанції не досліджено звідки у нього відомості про фактичне проживання ОСОБА_5 станом на 24 серпня 1991 року на території України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дана довідка не спростована Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України. При цьому, сільським головою Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області ОСОБА_6 видано також виписку з домової книги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а проживав з дружиною в с. Мошана Дондюшанського району Республіки Молдова є припущенням, оскільки будь-які докази на підтвердження даних тверджень Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області не надано, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Іванівка Барвінківського району Харківської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання на території України /а.с. 17/.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що вирішення питання отримання громадянства України заявником можливо іншим шляхом, не звертаючись із заявою про встановлення юридичного факту до суду, так як ОСОБА_3 має дітей, які є громадянами України, тому може отримати дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як батьки громадянина України, отримавши посвідку на постійне місце проживання з подальшим отриманням громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України», суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення суду, оскільки право вибору одного з способів, передбачених законодавством України на набуття громадянства України належить особі, яка бажає його набути, а тому не можна відмовити у встановленні юридичного факту лише з тих підстав, що особа може скористатися іншим, передбаченим Законом способом, для набуття громадянства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального чи порушенням норм порушенням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції. -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис Т. М. Шемета

Підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.