РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

26 грудня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вітер І.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням із зняттям їх з реєстраційного обліку,

за участі позивача ОСОБА_1 ,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона на праві приватної власності є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними АДРЕСА_2 , який АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право на спадщину. В належному їй будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які фактично не проживають за вказаною адресою більше року. При зверненні до Сватівської міської ради з питання зняття з реєстрації відповідачів їй було надано роз`яснення про необхідність особистої присутності осіб, що знімаються з реєстраційного обліку. Їх речей у належному позивачу будинку немає, станом будинку відповідачі не цікавляться, не сплачують комунальні платежі та не приймають участі у ремонті вказаного будинку. На звернення позивача, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляються. Відповідачі не є членами сім`ї позивача та не є наймачами. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою судді Сватівського районного суду луганської області від 05 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання.

22 листопада 2019 року ухвалою суду було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, додатково пояснила, що відповідачі є знайомими її доньки, в будинку, що їй належить ніколи не проживали, з початком антитерористичної операції на території міста Луганська, звернулися до неї з проханням зареєструватися у будинку, що їй належить. Особистих речей в будинку не мають, участі в утриманні будинку не приймають.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали.

Свідок ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що є дочкою позивача, в 2014 році, після початку антитерористичної операції у місті Луганську, її знайомі прихали до неї та прохали зареєструвати їх в будинку її матері, для того, щоб в подальшому вони мали змогу оформити паспорти. Відповідачі за місцем реєстрації у її матері не проживали, 2-3 дні жили у неї вдома, а потім поїхали до Російської Федерації. Добровільно знятися з реєстрації відмовляються, особистих речей в будинку матері не мають, участі в утриманні будинку матері не приймають.

Свідок ОСОБА_5 , допитаний у судовому засіданні, надав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_4 .

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2003 року, посвідченої державним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Власовою А.О., позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16)

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 039443, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки загальною площею 0,1000 га(а.с.18 з.б.) та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 039444, ОСОБА_1 є власницею земельної ділки загальною площею 0,0143 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19 з.б.).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні/будинку осіб станом на 10.10.2019 року, виданої Сватівською міською радою за № 7067 від 10.10.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

Як вбачається з копій квитанцій про сплату комунальних платежів, обов`язки по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів несе позивач ОСОБА_1 (а.с. 34-36).

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами її сім`ї, та з 2014 року не проживають у належному їй будинку, тому втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами родини позивача, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживають з 2014 року, особистих речей там не мають, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Проте, стосовно позовної вимоги про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до п.3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно. Позивач фактично просить вирішити питання, що відноситься до компетенції органів державної влади - виконавчого органу сільської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради, в вказаному випадку Сватівської міської ради.

Разом з тим, визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 289 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням із зняттям їх з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2019 року.

Суддя А.С. Река