Єдиний унікальний номер 235/4921/18 Номер провадження 22-ц/804/284/19
Головуючий в 1 інстанції: Бородавка К.П.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 235/4921/18 за позовом Акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк»,

на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року (суддя Бородавка К.П.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що між Банком та відповідачем укладений Кредитний договір № 23505-ФО/2013/22, за яким відповідач отримала від Банку кредит в розмірі 160 000 грн. під 24,45% річних у відповідності до змінюваної процентної ставки, з кінцевим терміном повернення кредиту 06 квітня 2018 року. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, належне виконання позичальником зобов'язань за Договором забезпечується іпотекою окремої квартири, яка належить ОСОБА_2, згідно з договором купівлі - продажу від 29 березня 2011 року. 08 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 327, відповідно до якого Відповідач зобов'язався перед Банком відповідати своїм майном за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань, що виникають із Кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Договору іпотеки, забезпечуються іпотекою наступні зобов'язання Іпотекодавця, які випливають з Основного договору та можуть виникнути в майбутньому за Основним договором, зокрема, але не обмежуючись: - зобов'язання повернути Іпотекодержателю кредит, наданий за Основним договором в сумі 160 000,00 грн. (з урахуванням інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в національній валюті України) у строк/и, зазначені в Основному договорі з кінцевим терміном повернення - «06» квітня 2018 року, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим Договором - достроково; - зобов'язання в строк/и та в порядку, які передбачені в ст.6. Основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим Договором, - до настання строків, зазначених в ст. 6. Основного договору - сплатити/чувати Іпотекодержателю проценти за користування кредитом за Основним договором, які розраховуються за формулою, зазначеною в Основному договорі. Позивач наголошує, що п. 2.2 Договору іпотеки передбачено, що за рахунок Предмету іпотеки забезпечуються усі вимоги Іпотекодержателя до Відповідача, які випливають з Кредитного договору №23505-ФО/2013/22 від 08 квітня 2013 року і можуть виникнути у майбутньому за Основним договором. Оскільки боржник належним чином свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 02 липня 2018 року загальна заборгованість ОСОБА_3 за спірним кредитним договором становить 218 636, 27 гривень, з яких: 111 469,94 грн. - заборгованість за кредитом, 107 166,33 грн. - проценти за користування кредитом.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «Сбербанк» за Кредитним Договором № 23505-ФО/2013/22 від 08 квітня 2013 року, що станом на 02 липня 2018 року становить 218 636,27 грн., з яких 111 469,94 грн. - заборгованість за кредитом, 107 166,33 грн. - проценти за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 08 квітня 2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Покинтелиця Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 327, а саме на: - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу № 951 від 29 березня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Кисельовою О.В. та зареєстрованого за іпотекодавцем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності: індексний номер - 1290495 від 15 березня 2013 року, виданого 15 березня 2013 року Державним реєстратором Ільченко С.С., реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьк, номер запису про право власності - 361882 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1, шляхом продажу його на електронних торгах з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог АТ «Сбербанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року та ухвалення нового, про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Висновки суду першої інстанції, стосовно відмови в задоволені позову не відповідають ні умовам договору іпотеки, ні дійсним обставинам справи. При розгляді справи судом першої інстанції неповно досліджено та оцінено докази по справі, невірно застосовано норми чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду (а.с. 106, 129).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду (а.с. 106, 129).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог АТ «Сбербанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у позові не зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а посилання позивача в резолютивній частині позову на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час проведення виконавчих дій - прямо суперечить вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Позивачем в порушення приписів ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження початкової ціни продажу предмета іпотеки - відповідної оцінки іпотечного майна для встановлення дійсної (ринкової або початкової) ціни іпотечного нерухомого майна, клопотання про призначення оціночної експертизи позивачем не заявлялось. Отже, початкова ціна спірного предмету іпотеки не була визначена звітом експерта або суб'єктом оціночної діяльності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та третьою особою укладений кредитний договір від 08.04.2013 №23505-ФО/2013/22, за яким остання отримала від Банку кредит в розмірі 160 000 гривень зі сплатою 24,45% річних із кінцевим терміном повернення 06.04.2018. За п.8.1 вказаного договору відповідач зобов'язується здійснювати повернення Банку кредиту у розмірах та в порядку згідно з Графіком (до 10 числа кожного місяця). Відповідно до п.2.1 належне виконання позивачем зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою окремої квартири, яка належить ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 29.03.2011, зареєстрованому в реєстрі за № 951.

Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, належне виконання позичальником зобов'язань за Договором забезпечується іпотекою окремої квартири, яка належить відповідачу - ОСОБА_2 згідно з договором купівлі - продажу від 29.03.2011, зареєстрованому в реєстрі за №951 приватним нотаріусом Донецького МНР Кисельовою О.В., розташованою за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею, 62.3 кв.м., житловою площею 47.7 кв.м. (а.с. 4-9).

На виконання вказаних положень кредитного договору 08.04.2013 між Банком та відповідачем укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В., зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 327 (далі - Договір іпотеки), за яким відповідач зобов'язався перед Банком відповідати своїм майном за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань, що виникають із Кредитного договору (а.с.10-13).

Відповідно до ст. 2 Договору іпотеки іпотекою забезпечуються наступні зобов'язання Іпотекодавця, які випливають з Основного договору та можуть виникнути в майбутньому за Основним договором, зокрема, але не обмежуючись: - зобов'язання повернути Іпотекодержателю кредит, наданий за Основним договором в сумі 160 000,00 (сто шістдесят тисяч гривень 00 коп.) грн. (з урахуванням інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в національній валюті України) у строк/и, зазначені в Основному договорі з кінцевим терміном повернення - 06 квітня 2018 року, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим Договором - достроково; - зобов'язання в строк/и та в порядку, які передбачені в ст. 6. Основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим Договором, - до настання строків, зазначених в ст. 6. Основного договору - сплатити/чувати Іпотекодержателю проценти за користування кредитом за Основним договором, які розраховуються за формулою, зазначеною в Основному договорі.

Порядок визначення та встановлення базової процентної ставки, порядок та строки зміни змінюваної процентної ставки, а також розмір маржі Банку та максимальний розмір змінюваної процентної ставки зазначені в Основному договорі та Іпотекодавець ознайомлений з ними.

При цьому на момент укладення Основаного договору розмір процентної ставки складає 24,45% річних за користування кредитом в гривні та може змінюватись в подальшому в порядку і строки, передбачені Основним договором, (з використанням зазначеної в Основному договорі формули) до максимального розміру змінюваної процентної ставки (включно) , встановленої в Основному договорі. В зв'язку з цим, сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п. 1.2., п. 6.8. Основного договору, відбувається автоматично і не перебуває укладання між Сторонами будь - якої додаткової угоди /договору про внесення змін до цього Договору та така зміна зобов'язання є погодженою Іпотекодавцем;

- зобов'язання в строк/и, передбачений/і в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим Договором, - до настання строку/ів, зазначеного/их в Основному договорі - сплатити/чувати Іпотекодержателю комісійні винагороди, які передбачені в ст. 5. Основного договору;

- зобов'язання відшкодувати збитки, завдані Іпотекодержателю невиконанням та/або неналежним виконанням зобов'язань по Основному договору;

- зобов'язання сплатити Іпотекодержателю штрафні санкції за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань по Основному договору у строки та у розмірах, передбачених Основним договором;

- зобов'язання відшкодувати витрати Іпотекодержателя по задоволенню його вимог, забезпечених іпотекою, в тому числі витрати, які понесені ним внаслідок звернення стягнення на Предмет іпотеки (включаючи сплачені чи такі, що підлягають сплаті, податки, збори, інші платежі) та будь-які інші витрати Іпотекодержателя, які виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язань по Основному договору чи ньому Договору, та будь-які інші витрати, передбачені Законом України «Про іпотеку»;

- зобов'язання сплатити Іпотекодержателю будь - які інші платежі (якщо такі платежі передбачені умовами Основного договору) в строки і в порядку , встановлені в Основному договорі.

За п. 2.2 Договору іпотеки за рахунок Предмету іпотеки забезпечуються усі вимоги Іпотекодержателя до Відповідача, які випливають з Кредитного договору №23505-ФО/2013/22 від 08.04.2013 і можуть виникнути у майбутньому за Основним договором.

Відповідно до ст. 6 Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, у повному обсязі, що виникають на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) Боржником будь - якого із зобов'язань, зазначених в ст. 2 цього Договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконані неналежним чином.

Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобов'язань, зазначених в ст. 2 цього Договору, а якщо його не буде задоволено в 60-денний строк, - звернути стягнення на Предмет іпотеки, зокрема у разі:

- невиконання або неналежного виконання Боржником будь - якого із зобов'язань за Основним договором, а також з інших передбачених Основним договором зобов'язань у строки, передбачені в Основному договорі, в тому числі затримання сплати частини та/або відсотків щонайменше на три календарні місяці, які дають право іпотекодержателю на дострокове стягнення заборгованості Боржника за Основним договором;

- виконання або належного виконання Іпотекодавцем будь - якого із зобов'язань за цим Договором;

- якщо Іпотекодержателем буде виявлено недостовірність будь - якої з гарантій, наданих Іпотекодавцем Іпотекодержателю згідно цього Договору;

- з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку» та іншими актами чинного законодавства України а також Основним договором (а.с. 10-13).

Банк свої зобов'язання за вищезазначеним Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав третій особі кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, проте, як вбачається з розрахунку заборгованості третьої особи перед банком, третя особа з жовтня 2014р. припинила виконання своїх зобов'язань з виплати кредиту та процентів за користування ним. За даними розрахунку станом на 02.07.2018 заборгованість третьої особи - боржника перед Банком дорівнює 218 636,27 грн., з яких 111 469,94 грн. - заборгованість за кредитом, 107 166,33 грн. - проценти за користування кредитом (а.с. 18-45).

У зв'язку із невиконанням третьою особою своїх зобов'язань за Кредитним договором Банк 13.06.2017 направив на адресу відповідача та третьої особи повідомлення - вимоги про усунення порушень за Основним зобов'язанням (накладні про відправку кореспонденції №3742453 та №3742453 від 16.06.17 з відміткою про одержання адресатом зазначених вимог, а.с. 46-49).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Отже, аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Умовами договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до банку права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки; продажу банком від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому чинним законодавством України .

Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист у порядку, передбаченому законом чи договором.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

За змістом частини п'ятої статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 квітня 2017 року № 6-3034цс16.

Ураховуючи викладене, суди у порушення статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року встановивши, що позичальник порушив зобов'язання щодо повернення кредиту, спір по суті не вирішили.

Крім того, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів, які б встановлювали ціну продажу предмета іпотеки, узгоджену між іпотекодавцем та іпотекодержателем, як і не надано оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не є безумовною підставою для відмови у позові, оскільки банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на електронних торгах за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що не суперечить вимогам зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пп. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 279, 54 грн.(а.с. 1).

Згідно пп. 6 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги), за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами встановлюється ставка судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 4 919, 31 грн. (а.с. 78).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача АТ «Сбербанк» належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 279, 54 грн., та за подання апеляційної скарги в сумі 4 919, 31 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 23505-ФО/2013/22 від 08.04.2013 року, станом на 02.07.2018 року, яка становить 218 636,27 грн., з яких 111 469,94 грн. - заборгованість за кредитом, 107 166,33 грн. - проценти за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.04.2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанк Росії» на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу № 951 від 29.03.2011 року, виданим приватним нотаріусом Кисельовою О.В. та зареєстрованим за іпотекодавцем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності: індексний номер - 1290495 від 15.03.2013, виданий 15.03.2013 року Державним реєстратором Ільченко С.С., реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьк, номер запису про право власності - 361882 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1, шляхом проведення електронних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 279 ( три тисячі двісті сімдесят дев'ять) гривен 54 копійок, за подання апеляційної скарги у розмірі 4 919 (чотири тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять) гривен 31 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий: О.О.Тимченко