ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/1468/18 Головуючий суддя І інстанції Одарюк М. П.
Провадження № 22-ц/818/834/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат», третя особа: ПАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 13 листопада 2017 року на 608 км автошляху Харків - Довжанський сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_4 при керуванні автомобілем ISUZU NPR 75L3 державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» та за участю водія ОСОБА_3 при керуванні автомобілем MERCEDES-BENZ VITO 115CDI, державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3 на праві власності. Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 17 січня 2018 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» застрахована в ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування». Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Перелік спричинених ушкоджень автомобілю та відновлювального ремонту наведено у Рахунку-фактурі № ANF9102832 від 29.12.2017 року та у Рахунку № ANF9103209 від 03.12.2017 року. Факт придбання запчастин підтверджується накладною № 1010 від 04.12.2017 року на суму 182 550,00 грн. Відновлювальний ремонт здійснювався за договором наряд-замовлення № 88PZ003672 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту дорожнього транспортного засобу від 29.12.2017 року вартість якого склала 61199,46 грн. Також, позивачу завдана моральна шкода яку він оцінює у 15000 грн. ОСОБА_3 зазначає, що він відчув негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт, внаслідок вказаної ДТП. Був вимушений витрачати особистий і робочий час для вирішення питань пов'язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичайний спосіб життя.

З урахуванням уточненої позовної заяви просив суд стягнути на його користь матеріальні збитки у розмірі 130652,91 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат», третя особа: ПАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 130652,91 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 3068,52 грн.

ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат», посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було доведено належності суми, що підлягає стягненню з відповідача. Зазначено, що судом не було досліджено схему ДТП для встановлення вини інших осіб у ДТП. Послались на те, що страхова компанія у даній справі має бути відповідачем, а не третьою особою. Вказано, що докази придбання позивачем автомобільних запчастин не є належними. Зауважили, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту КТЗ, а не капітального. Вказали на те, що судом безпідставно було допущено до участі у справі адвоката позивача, оскільки його повноваження належним чином не посвідчені, та безпідставно стягнуто з відповідача вартість витрат на правову допомогу. Послались на те, що шкода мала бути в повному обсязі відшкодована за рахунок страхової компанії.

Представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_5 суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначив, що згідно заяви про страхове відшкодування ліміт відповідальності страхової компанії на одного потерпілого складає 100000 грн. Вказав, що місце здійснення його професійної діяльності знаходиться у місті Слов'янську, а за зареєстрованою адресою проживання він особисто поштову кореспонденцію не отримував, про що свідчить відсутність його підпису на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, що були повернуті на адресу суду. Послався, що договір про надання правової не передбачає обов'язковою умовою видачу довіреності клієнтом адвокату. Зазначив, що не була обов'язковою особиста участь у судових засіданнях позивача, оскільки його інтереси у процесі були представлені професійним адвокатом. Вказав, що достовірність підписів ОСОБА_3 на поданих до суду документів не викликала сумніву у відповідача під час розгляду справи районним судом, що свідчить про його намір лише затягнути судовий процес задля відстрочення сплати компенсації. Зауважив, що його гонорар не залежав від часу розгляду справи у суді першої інстанції, а розгляд справи відкладався за клопотаннями відповідача. Зазначив, що витрати на ремонт автомобіля позивача, що не були покриті страховим відшкодуванням, підлягають стягненню саме з відповідача за ст. 1194 ЦК України. Вказав, що у ДТП є винною лише одна особа - ОСОБА_4 Послався на те, що збитки позивача підтверджені належним чином, як і факт заподіяння моральної шкоди.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, що з'явились, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2017 о 04 год. 30 хв. На 608 км автодороги Київ - Харків - Довжанський, ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_3, який належить на праві власності ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат», не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем MERCEDES -BENZ , державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6О, MERCEDES -BENZ, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, MERCEDES -BENZ, державний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_7, в результаті ДТП зазначеним автомобілем завдані механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 17.11.2017.

Перелік спричинених ушкоджень автомобілю та відновлювального ремонту наведено у Рахунку-фактурі № ANF9102832 від 29.12.2017 та у Рахунку № ANF9103209 від 03.12.2017. Факт придбання запчастин підтверджується накладною № 1010 від 04.12.2017 на суму 182 550,00 грн. Відновлювальний ремонт здійснювався за договором наряд-замовлення № 88PZ003672 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту дорожного транспортного засобу від 29.12.2017 вартість якого склала 61199,46 грн., роботи були оплачені та виконані в повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» відповідно до договору від 26.12.2016 (поліс ОСЦПВВНТЗ № НОМЕР_7) та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 164269гд6п від 26.12.2016 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», а застрахованим транспортним засобом був автомобіль НОМЕР_3 за участю якого сталося ДТП; страхова сума (ліміт відповідальності) - 200000грн. за шкоду, заподіяну майну.

Страховою компанією позивачу частково відшкодовані збитки в сумі 99000,00 грн. згідно договору обов'язкового страхування та в сумі 14096,55 грн. згідно договору добровільного страхування.

Різниця між загальною сумою матеріальних збитків та виплаченою сумою страхового відшкодування на користь позивача становить 130652,91 грн. ( 243749,46-99000-14096,55).

Отже суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення матеріальна шкода в розмірі 130652,91 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що оскільки позивачеві було завдано матеріальної шкоди з боку відповідача, і така шкода не була у повному обсязі компенсована за рахунок страхових виплат, тому решта підлягає відшкодуванню за рахунок установи, де працював водій - винуватий у скоєнні ДТП. Суд дійшов висновку, що посилання відповідача на наявний обов'язок страхової компанії відшкодувати майнову шкоду потерпілому у повному обсязі, в межах ліміту відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який має пріоритет і розмір страхового відшкодування страховою компанією визначається на підставі цього Закону. Суд відхилив заперечення відповідача стосовно того, що накладна №1010 від 04.12.2018 є неналежним доказом на підтвердження придбання запасних частин на суму 182 550 грн. оскільки накладна підписана двома сторонами, містить штамп «оплачено», підстав вважати цю накладну фіктивною стороною відповідача не доведено.

Врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням майна, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., що відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, а також роз'ясненням, даним в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про доведеність факту завдання позивачеві матеріальної та моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, однак, вважає, що їх розмір був визначений невірно.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 17 січня 2018 року була встановлена наявність вини у ДТП лише одної особи - ОСОБА_4

За таких обставин безпідставним є посилання відповідача на необхідність дослідження у суді апеляційної інстанції схеми ДТП для з'ясування наявності вини інших учасників ДТП, оскільки, такі факти не були встановлені рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили і тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини мають преюдиціальне значення по цій справі.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на викладене, вірним та належним чином мотивованим є висновок районного суду про те, що шкода, завдана позивачеві, підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки, що визнається відповідачем, ОСОБА_4, якого було визнано винним у ДТП, на час вказаної події був працівником ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» та виконував службові обов'язки водія.

Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, зазначено, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно абзацу другого частини першої статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи згідно Полісу обов'язкового страхування відповідача був погоджений сторонами на суму 100000 грн. при ліміті відповідальності 200000 грн.

Зазначена обставина знайшла своє відображення у заяві про страхове відшкодування (т. 1 а.с. 260), в якій зазначено, що згідно полісу відповідача ліміт відповідальності страхової на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100000 грн.

За таких обставин, безпідставним є посилання відповідача на те, що страхова компанія повинна була компенсувати заподіяну шкоду потерпілому в межах ліміту 200000 грн., та відповідно відповідач не повинен відшкодувати різницю між вартістю ремонтних робіт та виплаченим відшкодуванням.

Також, не ґрунтується на вимогах закону аргумент апеляційної скарги про те, що позивачеві безпідставно відшкодовано вартість капітального ремонту КТЗ замість відновлювального.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Як вбачається з заяв про страхове відшкодування, розмір сум, що були виплачені страховою компанією, були розраховані з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,6.

Позивач скористався своїм диспозитивним правом на звернення до суду з вимогою до володільця транспортного засобу про відшкодування суми недоплаченої компенсації. Всупереч свого обов'язку щодо доказування своїх заперечень проти позову, визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач при наявності процесуальної можливості не надав до суду першої інстанції належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що суд першої інстанції стягнув матеріальну і моральну шкоду в межах ліміту відповідальності страхової компанії, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що суд порушив вимоги ст. 1194 ЦК України та правову позицію щодо її застосування, яка була висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 23.12.2015 р. у справі №6-2587цс15, яка відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 р. у справі №6-2587цс15.

У постанові від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала наступне.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

У даному випадку, за недоведеності заперечень проти позову відповідач не позбавлений права на підставі договорів про страхування, після сплати потерпілій особі - позивачу, якщо виявиться, що ці суми перебувають у межах страхового ліміту, відшкодувати свої витрати із використанням правого механізму, передбаченого нормами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто суброгація (що стосується виплат, здійснених за договором страхування майна); або - за допомогою правового механізму, передбаченого ст. 1191 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто в порядку регресу (в тій частині, які стосуються відшкодування на підставі договору про обов'язкове страхування цивільної відповідальності).

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не було доведено розміру понесених витрат.

Позивачем було надано копію накладної № 1010 від 04.12.2017 на суму 182 550,00 грн., якою підтверджено факт придбання запчастин підтверджується та копію наряду-замовлення № 88PZ003672 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту дорожного транспортного засобу від 29.12.2017, яким підтверджено здійснення відновлювального ремонту та вартість якого склала 61199,46 грн. Зазначені роботи були оплачені та виконані в повному обсязі.

В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем у розуміння ст.ст. 77-80 ЦПК України суду не було надано доказів на спростування вказаних обставин, або іншої суми шкоди.

Однак, районним судом при розгляді справи було невірно встановлено суму страхового відшкодування, що була сплачена позивачеві.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачу частково відшкодовані збитки в сумі 99000 грн. згідно договору обов'язкового страхування та в сумі 14096,55 грн. згідно договору добровільного страхування.

Однак, із заяв про страхове відшкодування (т. 1 а. с. 260, 262) та платіжних доручень (т. 2 а. с. 41) вбачається, що позивачу згідно договору обов'язкового страхування було сплачено не 99000 грн., а 100000 грн.

З огляду на викладене, стягнута судом першої інстанції сума відшкодування матеріальних збитків підлягає зменшенню на 1000 грн.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п.3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити відповідні мотиви.

На підставі наведеного, та з урахуванням того, що потерпілий отримав страхове в сумі 100000 грн. 07 лютого 2018 року, тобто майже через три місяці після пошкодження авто, за договором про обов'язкове страхування цивільної відповідальності відповідача, та 14 096,55 грн. - 13 червня 2018 року, на підставі договору добровільного страхування, тобто через сім місяців після пошкодження свого авто, яке було відремонтовано позивачем у грудні 2017 року за рахунок своїх коштів, що у підсумку у значній мірі компенсувало його витрати, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 5000 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність відмовити у задоволенні вимоги позивача про компенсацію витрат на правову допомогу, за їх безпідставністю.

За правилами ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

До позовної заяви представником позивача було долучено копію Договору про надання правової допомоги та копію ордеру, недійсність або фальшивість яких не була встановлена судом.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Фактичні витрати позивача підтверджені копією договору про надання правової допомоги та квитанцією про сплату таких витрат, їх розмір є обґрунтований і відповідачем не спростований.

Посилання відповідача на те, що адвокат фактично здійснює свою роботу у місті Харкові належним чином не підтверджені і спростовуються даними про місцезнаходження адвоката.

За правилами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, оскільки висновок суду в частині розміру стягнення матеріальної та моральної шкоди, не відповідають обставинам справи; порушує норми процесуального і матеріального права, тому відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення в цій частині підлягає зміні шляхом ухвалення судового рішення про зменшення відшкодування майнової (збитків) та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року - змінити.

Зменшити розмір стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» (, адреса: 39000, Полтавська область, Глобинський район, м. Глобине, вул. Карла Маркса, 228) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6) матеріальних збитків до 129632,91 грн., моральної шкоди - до 5 000 грн.

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2019 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.