Ухвала

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 652/319/13-ц

провадження № 61-1231ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Високопільської селищної ради Херсонської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Високопільської селищної ради Херсонської області про визнання права власності на земельну частку (пай).

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4 колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до даних архівної довідки трудового архіву Високопільського району Херсонської області від 28 березня 2013 року № 5/18 ОСОБА_4 у 1990 році прийнятий в члени колгоспу ім. Т. Г. Шевченка. Також довідкою трудового архіву Високопільського району Херсонської області від 05 квітня 2013 року № 71 підтверджується, що з 1990 року до 1993 року ОСОБА_4 працював у зазначеному колгоспі.

Згідно із архівною довідкою трудового архіву Високопільського району Херсонської області від 10 травня 2013 року № 13/61 загальні збори уповноважених колгоспників колгоспу ім. Т. Г. Шевченка від 13 березня 1993 року № 2 вирішили провести паювання земель серед жителів, що проживають на території Високопільської селищної ради; створити комісію по розпаюванню землі та направити листа відповідному органу на проведення робіт по виготовленню проекту роздержавлення земель колгоспу і державного акта на право користування землею.

Державний акт на право колективної власності на землю Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Т. Г. Шевченка отримав 11 травня 1994 року, що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Високопільському районі Херсонської області від 25 березня 2013 року № 215.

Відповідно до довідки відділу Держземагенства у Високопільському районі Херсонської області від 27 березня 2013 року № 242 ОСОБА_4 не включений до списків на право отримання земельної частки (паю) Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т. Г. Шевченка.

Згідно із наданою ОСОБА_4 архівною довідкою у 1993 році при встановленому мінімумі вихододнів - 270, ОСОБА_4 відпрацював 209 трудоднів.

Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається а порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Частина шоста та сьома статті 6 ЗК України 1990 року передбачає, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у томі числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України 1990 року державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що на час видачі державного акта на право колективної власності на землю Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т. Г. Шевченко, 11 травня 1994 року, ОСОБА_4 не був його членом, тому право на земельну частку (пай) не набув.

Під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій представником відповідача заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особі, яка його порушила.

Згідно із пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином дослідили та дали оцінку поданим сторонами доказам, врахували всі обставини справи і дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позов позивачем не доведено.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 14 червня 2013 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Високопільської селищної ради Херсонської області про визнання права власності на земельну частку (пай) відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник