Постанова

Іменем України

12 лютого 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3640/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Ул'яновської О.В.

від 28 лютого 2018 року

у справі №759/21239/14-ц Святошинського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

до ОСОБА_2, ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,

третя особа - ОСОБА_3,

про припинення поруки,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», Банк), посилаючись на неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, до позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 29 108,93 доларів США та 12 131 971,75 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 в січні 2017 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання поруки припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 108,93 доларів США та пені у розмірі 203 634,40 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у сумі 3000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь держави суму недоплаченого судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ПАТ «Родовід Банк», не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені та 3% річних, в травні 2018 року звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково та скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2018 в частині стягнення пені, а також щодо розподілу судових витрат, та ухвалено в цій частині нове рішення.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення пені. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 104,98 грн судового збору з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2018 в частині задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 після закінчення апеляційного розгляду справи подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що судом безпідставно не застосовано положення ст. 267 ЦК України.

Суд дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав про стягнення з відповідачів основної заборгованості за договором по черговим платежам, строки давності за якими пропущено.

Вказував, що судом не враховано правового висновку Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, згідно якого перебіг строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема прострочення виконання, відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Судом не враховано, що відповідачами до ухвалення рішення у справі подавалися заяви про застосування строків позовної давності.

Щодо застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 559 ЦК України вказував, що судом не взято до уваги, що у разі пред'явлення банком вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Суд дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для солідарного стягнення заборгованості.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити ПАТ «Родовід Банк» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ПАТ «Родовід Банк» подав відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказував, що постанова Київського апеляційного суду м. Києва від 14.11.2108, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, набрала законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку учасниками справи не оскаржувалася, а тому доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності порушують принцип юридичної визначеності судового рішення, що є неприпустимим і підтверджується численними рішеннями Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів апеляційної скарги про припинення зобов'язань за договором поруки вказував, що такі доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки поручитель несе солідарну відповідальність з боржником.

Відповідач ОСОБА_3 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який одночасно є представником відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у ній.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 жовтня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №77.1/АА-00089.07.2, за умовами якого ВАТ «Родовід Банк» надав ОСОБА_4 кредит у вигляді кредитної лінії на загальну суму 25 046,32 доларів США, строком до 17 жовтня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, а ОСОБА_4 в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом в зазначений строк шляхом сплати щомісячних платежів.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 17 жовтня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.03.2015 складала суму 29 108,93 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом 20 278,32 долари США; 8830,61 доларів США - сума заборгованості за процентами по кредиту; 3% річних - 61 977,06 грн та 12 069 994,69 грн пені.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення поруки та частково задовольнив позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», стягнувши солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 108,93 доларів США та пені 203 634,40 грн та відмовивши в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині, зокрема щодо солідарного стягнення заборгованості, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Отже, після розгляду справи судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін в частині солідарного стягнення заборгованості в сумі 29 108,93 доларів США та відмови в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки.

Після закінчення апеляційного розгляду справи від відповідача ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказував на те, що оскаржує рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що у разі неналежного виконання умов кредитного договору боржник та поручитель несуть солідарний обов'язок з виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки, суд першої інстанції виходив з того, що Банк звернувся до суду з позовом в межах шестимісячного строку після закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Проте, колегія суддів повністю не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Саме така правова позиція висловолена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6- 3087цс16 та в інших.

ВеликаПалата Верховного Суду в постанові від 13.06.2018 по справі №408/8040/12 з таким висновком Верховного Суду України погодилася та не знайшла підстав для відступлення від нього.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові дійшла висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Згідно п. 3.1., 3.3. Договору кредиту позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, що місяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 298,17 доларів США та сплачувтаи нараховані проценти.

Отже, умовами Договору кредиту передбачено погашення кредиту щомісячними черговими платежами.

Пунктом 3.2. Договору кредиту визначено, що позичальник зобов'язаний повернути одержані кредити згідно з умовами цього Договору не пізніше 17 жовтня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, станом на 10.02.2014 ОСОБА_3 мав прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 278,32 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи з позовом про солідарне стягнення заборгованості Банк звернувся 10 грудня 2014 року.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що зобов'язання за договором поруки припинилися в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Оскільки строк виконання основного договору настав 17.10.2014, а з позовом до суду банк звернувся 10.12.2014, то порука є припиненою в частині зобов'язань зі сплати щомісячних платежів до 10.06.2014.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості за період з 10.06.2014 по 17.04.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з детального розпису сукупної вартості кредиту загальна сума заборгованості за період з 10.06.2014 по 17.04.2014 складає 1 543,38 доларів США, з яких: 1490,89 доларів США - тіло кредиту (298,17+298,17+298,17+298,17+298,17+0,04); 52,49 доларів США - відсотки за користування кредитом (16,75+13,17+10,42+7,25+3,98+0,92) (т. 1, а.с. 12).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної щодо припинення поруки в частині зобов'язань зі сплати щомісячних платежів до 10.06.2014.

Разом з цим, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості у розмірі 1 543,38 доларів США в межах шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Однак, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості та відмовляючи повністю в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неповно встановив обставини справи та неправильно застосував положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову про солідарне стягнення заборгованості у повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не правильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості та відмову в задоволенні зустрічного позову не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення в цій частині про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачів пояснив суду, що позичальник ОСОБА_3 приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою Банку, та в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення боргу, рішення суду не оскаржував, просив рішення залишити без змін. Тому відсутні правові підстави для застосування позовної давності щодо щомісячних платежів за заявою ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3

Крім цього, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 3 ст. 370 ЦПК України приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Виходячи із розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у сумі 3 557,17 грн, а з відповідача ОСОБА_1 - 96,83 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості та відмову в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки, розподілу судових витрат - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_3, про припинення поруки, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 565 (двадцять сім тисяч п'ятсот шістдесят п'ять тисяч) доларів США 55 центів.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 543 (одна тисяча п'ятсот сорок три) долари США 38 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 3 460 грн (три тисячі чотириста шістдесят) гривень 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 193 (сто дев'яносто три) гривні 66 копійок, по 96 грн 83 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А.Кравець