ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 643/15872/17

провадження № 22-ц/818/801/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

представник позивача : ОСОБА_2

відповідач: ПАТ Банк «Фінанси та Кредит»

треті особи: ОСОБА_3, Приватний нотаріус ХМНО Клопотов Станіслав Данилович, Приватний нотаріус Клопотова Лариса Юріївна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_3, Приватний нотаріус ХМНО Клопотов Станіслав Данилович, Приватний нотаріус Клопотова Лариса Юріївна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним та застосування наслідків його недійсності, з апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова, постановлене 04 жовтня 2018 року суддею Букреєвою І.А. в залі суду в м. Харкові,

встановив :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року задоволено позов ПАТ БАНК «Фінанси та кредит» про її виселення з квартири АДРЕСА_1. Тільки після того, як 28 серпня 2015 року банк звернувся до суду, вона дізналася про порушення своїх прав, як власника квартири.

Вказує на те, що її права як власника квартири були порушені тим, що договір іпотеки № б/н від 14 серпня 2007 року був посвідчений та обтяження нотаріусом Клопотовим С.Д. зареєстроване з порушенням норм діючого законодавства. На час посвідчення нотаріусом договору застави спірної квартири у 2007 році, ця квартира перебувала під арештом, накладеним ухвалою Московського районного суду м.Харкова по справі № 2-12/08 у 2003 році.

Також вважає, що нотаріусами були порушені встановлені вимоги під час посвідчення договору, а саме: належним чином не встановлено її особу, не перевірено її паспорт, в якому були порушення його заповнення, а саме на зворотній стороні аркушу паспорта у полі дата видачі паспорта допущена помилка: виданий 3 листопада/жовтня 1998 року, що тягне за собою недійсність даного документа. Також зазначає, що нотаріус не перевірила наявність малолітніх дітей у квартирі, не запитала згоду органів опіки та піклування на вчинення правочину. У зв'язку з чим просила суд визнати недійсним зазначений договір іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права щодо укладення правочинів відчуження нерухомого майна, в якому проживають малолітні діти. Крім того, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що позивач пропустила строк позовної давності, який не ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні. Звертає увагу на те, що відповідач у своїх поясненнях не спростував належними доказами того факту, що позивачу було відомо про порушення її прав саме з моменту укладення оспорюваного правочину. Зазначає, що суд першої інстанції не застосував спеціальну норму відповідно до якої для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання кредитного договору № 240/08-Ф від 14.08.2007 р., було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Клопотовою Л.Ю. за реєстраційним номером 4181.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира трикімнатна АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Доводи позивача про наявність підстав вважати договір недійсним через обтяження, яке зареєстровано на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2003 року - є безпідставними.

Згідно умов Іпотечного договору, а саме п.п. 6.5, 6.8, 6.9, іпотекодавець свідчить та гарантує, що до іпотекодавця не пред'явлені майнові вимоги, пов'язані з вилученням предмету іпотеки; предмет іпотеки не перебуває під забороною або обтяженням.

Між тим, дійсно, у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселенні із квартири АДРЕСА_1 - ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2003 року були вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану на ім'я ОСОБА_1.

Між тим, ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.02.2008 року провадження у зазначеній справі було закрито, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2003 року про забезпечення позову, а саме арешт квартири АДРЕСА_1, зареєстровану на ім'я ОСОБА_1 - скасовано.

Відповідно до Інформаційної довідки обтяження - арешт на підставі ухвали, б/н, 18.09.2003 р., Московський районний суд м.Харкова, реєстраційний номер обтяження 6335083 - зареєстровано реєстратором: Перша Харківська державна нотаріальна контора 27.12.2007 р., тобто через три місяці після посвідчення нотаріусом Клопотовою Л.Ю. іпотечного договору.

Отже, заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2003 року скасовані, провадження у справі закрито, порушення будь-яких прав позивача укладенням договору іпотеки під час дії ухвали Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2003 року - не встановлено.

Позивач вказує на відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки, з огляду на те, що в квартирі на час укладення договору були зареєстровані неповнолітні діти.

Дійсно, згідно наданої довідки з місця проживання про склад сімї'ї та реєстрацію від 29.11.2013 р., вбачається, що неповнолітні ОСОБА_9,1997 року народження, ОСОБА_10, 1995 року народження та ОСОБА_11, 1992 року народження на час укладання договору іпотеки є онуками ОСОБА_1 - позивача по справі.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства»батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства»та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суду у постановах від 25 червня 2018 року у справі № 515/826/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 333/8146/15, від 19 квітня 2018 року у справі № 161/1256/17-ц.

Із змісту договору іпотеки вбачається, що право іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 11 вересня 2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. за реєстровим № 1213, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством « Харківське міське бюро технічної інвентаризації » від 12.09.2003 року згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 1463113, реєстраційний номер 2608537.

Суд першої інстанції зазначеним обставинам надав вірну оцінку та дійшов обгрунтованого висновку про відстуність підстав вважати, що укладенням оспорюваного правочину були звужені права неповнолітніх онуків позивача корисутватися спірною квартирою.

Позивач звертає увагу на наявність рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року про виселення її та онуків із спірної квартири, про яке вона дізналась нещодавно. Між тим, позивач та її онуки, які на цей час є повнолітніми, не позбавлені можливості оскаржити таке рішення в апеляційному порядку.

Доводи апелянта про те, що під час посвідчення іпотечного договору нотаріус встановила її особу на підставі недійсного паспорту, висновків судку не спростовують, оскільки факт підписання нею оспорюваного правочину позивач не оспорює.

Дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову по суті, суд першої інстанції помилково підставою відмови у позові зазначив також і сплив позовної давності.

Оскільки відмовити у задоволенні позову за спливом позовної давності можливо лише у разі обгрунтованості позовних вимог, рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року необхідно змінити в частині мотивів та відмови у задоволенні позову по суті за необгрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна