КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/1888/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

Свої вимоги обґрунтовував, тим, що строк повернення кредиту встановлено до 08 вересня 2011 року і протягом п`ятирічного строку після настання дати повернення кредиту, тобто до 08 вересня 2016 року, банк до поручителя з письмовою вимогою не звертався.

Не дивлячись на те, що порука є припиненою, як вказано у позовній заяві, позивачу та іншим членам його сім`ї телефонують представники відповідача з вимогою погасити кредит та погрозами внести данні в бюро кредитних історій.

Просив визнати припиненою з 08 вересня 2016 року поруку за договором поруки № 08-02-27 П/2 від 08 вересня 2008 року, укладеним між АТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, крім того, зазначає, що дійшов помилкового висновку про те, що порука не припинилася, оскільки Банк вчасно звертався з претензійною вимогою та в подальшому з позовом до поручителя та дійшов помилкового висновку, що порука діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Помилково ототожнює визначений в договорі поруки строк позовної давності для звернення до суду зі строком дії поруки, який не є строком захисту порушеного права, та його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Не пред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання овного зобов`язання у разі, якщо строк дії проруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду, вказував, що судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20.03.2019 по справі №1411/3467/12 та в постанові від 10.04.2019 по справі №604/156/14-ц.

Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2019 та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої інстанції було встановлено, що 08 вересня 2008 року ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 - третя особа у справі - уклали кредитний договір № Д 08-02-27 МК, згідно з пунктом 1.1 якого у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, банк зобов`язується надати позичальникові кредит у межах суми 14 000 доларів США на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з цим договором у повному обсязі /а. с. 22-25/.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору, термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 08 вересня 2011 року.

Виконання зобов`язань позичальника - третьої особи у справі ОСОБА_2 за даним договором забезпечується договором застави авто б/н від 17 січня 2008 року та договором поруки № 08-02-02 П від 17 січня 2008 року, відповідно до розділу 3 договору № Д 08-02-27 МК.

Також встановлено, що 08 вересня 2008 року ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, і позивач уклали договір поруки № 08-02-27 П/2, предметом якого є надання поруки поручителем (позивачем) перед кредитором (відповідачем) за виконання ОСОБА_2 (третьою особою у справі) своїх обов`язків за кредитним договором від 08 вересня 2008 року № Д 08-02-27 МК, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит у сумі 14 000 доларів США, а боржник зобов`язаний повернути кредит у строк до 08 вересня 2011 року, сплачувати за його користування 18 відсотків річних в дату сплати процентів, згідно з графіком погашення кредиту, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі.

Згідно з пунктом 2, 4 та 5 договору поруки № 08-02-27 П/2, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а у випадку не виконання боржником якого-небудь обов`язку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з недоведності та необґрунтованості позовних вимог.

Однак з вищенаведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись неможе, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи,що 08 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №Д 08-02-27 МК, за умовами п. 1.1. якого у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2. даного Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно із цим Договором у повному обсязі.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору сума кредиту становить 14 000,00 доларів США

Пунктом 1.3. Кредитного договору визначено, що термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного Договору), але не пізніше 08.09.2011. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2.3.3., 2.4.1. даного Договору.

В пункті 7.1. Кредитного договору сторони погодили, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за даним Договором.

Виконання зобов`язань позичальника - третьої особи у справі ОСОБА_2 за даним договором забезпечується договором застави авто б/н від 17 січня 2008 року та договором поруки № 08-02-02 П від 17 січня 2008 року, відповідно до розділу 3 договору № Д 08-02-27 МК.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором 08.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №08-02-27 П/2, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором від 08.09.2008, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 14 000,00 доларів США, а боржник зобов`язаний: повернути кредит в строк до 08.09.2011, сплачувати за його користування 18% річних в дату сплати процентів, згідно з графіком погашення кредиту, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі.

Відповідно до п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене бере до уваги доводи апеляційної скарги та вважає її обґрунтованими щодо припинення поруки, з огляду на таке.

Пунктом 10 Договору поруки передбачено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

В п. 11 Договору поруки сторони дійшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5-ти років (без зазначення від якої дати відбувається обчислення).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції від 12.04.2008 на час виникнення правовідносин між сторонами) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 та від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12.

Отже, умова договору поруки про можливість кредитора звернутися з письмовою вимогою про виконання зобов`язання за кредитним договором не звільняє АТ КБ «ПриватБанк» від обов`язку виконати припис ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо подання позову до поручителя у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязанння (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15).

Як зазначалось вище, умовами кредитного договору передбачено, що термін повернення кредиту, відсотків і винагороди повинні здійснюватися, відповідно до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (далі - Графік), який є невід`ємною чатсиною кредитного договору, але не пізніше 08.09.2011.

Згідно Графіку, суми, зазначені в цьому Графіку вказані у доларах США і повинні вноситися позичальником 15 числа кожного поточного місяця (а.с. 11).

Отже, сторони кредитного договору встановили, зокрема строк виконання позичальником зобов`язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладенийу постановах від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні, достатні, достовірні та допустимі докази пред`явлення Банком у строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимоги до поручителя про дострокове погашення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 04.12.2013 року адресоване боржнику та поручителю, про дострокове погашення всієї суми заборгованості з нарахованими відсотками та штрафами, оскільки дане повідомлення направлено нібито в грудні 2013 року, тобто через два роки після настання строку виконання основного зобов`язання (08.09.2011).

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги наявність в договорі поруки умови про збільшений строк позовної давності (до 5-ти років), оскільки даною умовою договору сторони передбачили позовну давність для звернення до суду з позовом за захистом порушеного права або інтересу. Договором поруки від 08.09.2008 не встановлено строку, після якого порука припиняється, при цьому строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі №1411/3467/12).

Таким чином, судом першої інстанції помилково ототожнено визначений в договорі поруки строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права чи законного інтересу зі строком дії поруки, який не є строком захисту порушеного права.

Крім того, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 17.10.2018 у справі №490/5224/14-ц, якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконливого висновку, що у справі що переглядається доводи апеляційної скарги є доведеними та таким, що підтверджуються належними та допустимими доказами.

Тому встановивши, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального та матеріального права та не враховано, що оскільки з моменту настання строку виконання основогозобов`язання 08.09.2011 року Банк протягом шестия місяців не звернувся з вимогою до поручителя, порука за договором від 08.09.2008 року укладеного із ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 , на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою.

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою -задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки №08-02-27 П/2 від 08 вересня 2008 року, укладеним між Акціонерним Товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова