Номер провадження: 22-ц/813/3759/19
Номер справи місцевого суду: 511/1549/17
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретарів судового засідання: Віцько А.І., Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності будинку, визнання права власності на частину колгоспного двору, визнання недійсним договору дарування будинку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину будинку, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації будинку, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання за померлим права власності на житловий будинок та про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку, про що було заведено цивільну справу за №2/511/40/18 (а.с.2 т.1)

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Державного підприємства "Державний інститут судових економіко- правових та технічних експертних досліджень" про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про що було заведено цивільну справу за 2/511/46/18. (а.с.2 т.2)

В вересні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання незаконним дій та рішень державного реєстратора, про що було заведено цивільну справу за №2/511/766/17(а.с.2 т.З)

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року дані цивільні справи об`єднанні в одне провадження, якому присвоєно номер провадження №2/511/40/18, номер справи №511/1549/17 (а.с.146 т.4)

В ході підготовчого судового засідання позивач неодноразово змінювала об`єднані позовні вимоги, а в подальшому виклала позовну заяву в редакції від 02.04.2018 року, позов пред`явила до ОСОБА_2 , Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила:

- визнати за ОСОБА_6 право власності на 4/5 частин будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 80,40 кв.м. в тому числі житлова 47.20 кв.м., із яких на 1/3 частину як на частку в колгоспному дворі, 1/6 частину як на спадщину після смерті батька, 3/10 частин будинку як на спадщину після смерті матері;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на 4/5 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0237;

- встановити факт, що 1/3 частина будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 80,40 кв.м. в тому числі житлова 47.20 кв.м., належала померлому батьку позивачки ОСОБА_7 , як члену колгоспного двору;

- встановити факти, що 1/3 частина будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 80,40 кв.м. в тому числі житлова 47.20 кв.м., належала померлій матері позивачки ОСОБА_8 , як члену колгоспного двору та 1/6 частина будинку була нею отримана у спадщину після смерті чоловіка;

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 31 січня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та посвідчений 31 січня 1994 року за реєстровим №22, секретарем виконавчого комітету Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Лазур Надією ОСОБА_10 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інституту судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 21.02.2017 року про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності за ОСОБА_9 на будинок по АДРЕСА_1 на підставі недійсного договору дарування та за технічними характеристиками будинку, на який відсутній правовстановлюючий документ на будинок загальною площею 80,40 кв.м., в тому числі житлова 40,28 кв.м.;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_2 , яке вона отримала після смерті чоловіка - ОСОБА_9 на будинок по АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора - нотаріуса Сьомої державної нотаріальної контори від 07.03.2017 року ОСОБА_11 про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності за ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора департаменту Одеської міської ради Янчевої Я.Г. від 07.02.2018 року про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності за ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0237. (а.с.1 т.5).

Ухвалою суду від 21.12.2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною в журнал судового засіданні, ОСОБА_5 було виключено з числа третіх осіб (а.с.215 т.5).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначила, що її батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі та мали п`ятеро дітей. Перебуваючи у шлюбі, у 1976 році побудували житловий будинок, по АДРЕСА_1 загальною площею 80,40 м2, в тому числі житловою площею 47,2 кв.м., в якому постійно проживали та володіли ним спільно. Даний будинок є колгоспним двором, так як батько та мати працювали в колгоспі. Членами колгоспного двору вважає, були батьки та вона, так як інші діти вибули з колгоспного двору та не приймали участь у його утриманні, а вона з дня народження проживала в даному будинку. Станом на 15 квітня 1991 року вона не припиняла брати участь в утриманні двору та проживала з батьками, тому цей будинок належав їй, матері та батьку по 1/3 частині, так як був спільною частковою власністю його членів.

Тому за нею належить визнати право власності на 1/3 частину будинку, а за батьками факт належності їм по 1/3 частині будинку по АДРЕСА_1 загальною площею саме 80,40 кв.м., в тому числі житлова 47,20 кв.м.

Далі, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_7 та після його смерті відкрилась спадщина на належну батьку 1/3 частину в колгоспному дворі в будинку по АДРЕСА_1 , яку прийняли позивачка та її мати ОСОБА_8 , так як фактично вступили в управління спадковим майном і таким чином успадкували по 1/6 частині будинку.

Крім цього, вона також є спадкоємицею по заповіту майна померлої матері ОСОБА_8 , яка все своє майно заповіла трьом із п`яти дітей, як то вказано у її заповіті. ЇЇ брат ОСОБА_3 відмовився від спадщини на її користь, а сестра ОСОБА_4 спадщину не прийняла, тому вона відповідно успадкувала 3/10 частин спадкового майна, що залишилося після смерті матері, а саме: земельної ділянки та грошових вкладів, а також житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Однак успадкувати житловий будинок, вказаний вище, вона не може, оскільки виявилося, що цей будинок її батько ОСОБА_7 , при житті подарував її брату ОСОБА_9 ще в 1994 році на підставі оспорюваного нею договору дарування житлового будинку, який укладений 31 січня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та посвідчений 31 січня 1994 року, секретарем виконавчого комітету Виноградарської сільської ради.

Вона вважає, що цей договір дарування недійсний по наступним підставам:

-в порушення вимог ст.23 КпШСУ мати своєї згоди на цей дар і відчуження будинку, який був спільною сумісною власністю подружжя, не надавала;

-договір укладений на неіснуючий будинок площею 40 кв.м. по віл АДРЕСА_2 Кірова, 169 с. АДРЕСА_1 , оскільки у 1976 році на його місці батьки збудували новий будинок загальною площею 80,40 кв.м. Правовстановлюючий документ на збудований будинок у батька на час укладення договору був відсутній;

-в порушення п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад, затвердженої наказом Міністра юстиції України №175 від 19.01.1976 року угоду укладено без її згоди та матері, тоді як вони були співвласниками вказаного будинку та членами колгоспного двору.

Крім цього пояснила, що вона не пропустила строк звернення до суду за захистом порушених прав, так як про укладений договір дарування дізналась лише при зверненні в нотаріальну контру за отриманням спадщини після смерті матері.

Тому просила договір скасувати, визнавши його недійсним, а за нею визнати право власності на 4/5 частини будинку по АДРЕСА_1 і на відповідну частку у розмірі 4/5 земельної ділянки, на якій розташований будинок.

Відповідно після задоволення цієї частини позовних вимог, просила скасувати проведену на підставі вказаного недійсного правочину реєстрацію права власності на вказаний будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , так як вона проведена на підставі недійсного правочину та без правовстановлюючих документів на будинок.

Крім цього, оскільки брат позивачки - ОСОБА_9 помер, а спадщину після його смерті прийняла його дружина - ОСОБА_2 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину на будинок по АДРЕСА_1 , просила скасувати вказане свідоцтво про право на спадщину, так як на будинок відсутні правовстановлюючі документи та недійсним належить визнати договір дарування будинку з відповідними діями щодо реєстрації за відповідачем вказаного будинку.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- ОСОБА_6 станом на 15 квітня 1991 року не була членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 , не набула право на частку в колгоспному дворі, не була співвласником будинку, а тому її згода в 1994 році на відчуження будинку батьком ОСОБА_7 на користь її брата ОСОБА_9 не була потрібна і відповідно укладенням даної угоди ніяким чином жодні її майнові права та інтереси не були порушені;

-звертаючись до суду з позов про визнання договору недійсним, який жодним чином не порушує її майнові права, позивачка фактично частково звертається до суду в інтересах своєї померлої матері ОСОБА_8 , по відношенню до якої можливо були допущені формальні порушення закону при укладенні угоди у 1993 році, але ОСОБА_8 при житті і до смерті у 2010 році, даний правочин не оспорювала, свою частку в колгоспному дворі не виділяла, а позивач не уповноважена оспорювати;

- позивачем не наведено, що інші її цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), тому згідно з висновком, який викладений у постанові ВС від 05.04.2018 року по справі №405/20/15-ц, визнання правочину недійсним, як спосіб захисту, в даному випадку не може бути застосовано;

- відсутність підстав для задоволення вимог про встановлення факту належності померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1/3 частині будинку по АДРЕСА_1 , 1976 року забудови загальною площею 80,40 кв.м., в тому числі житлова 40,25 кв.м., про визнання за позивачкою, як за членом колгоспного двору, права власності на 1/3 частину колгоспного двору, відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору дарування будинку, які є основними, унеможливлюють задоволення вимог, які є похідними від основних, а саме про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину будинку по АДРЕСА_1 по праву спадкування частки батька в колгоспному дворі та про визнання права власності на 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1 по праву спадкування за заповітом після смерті матері, а всього разом на 4/5 частин (1/3+1/6+3/10), про визнання права на 4/5 частин земельної ділянки за вказаною адресою, на якій розташований спірний будинок так як вказаними діями в подальшому жодні законні права та інтереси позивача ОСОБА_6 не порушені;

Враховуючи зазначене, проведенням реєстрації правочину за померлим ОСОБА_9 на підставі договору дарування будинку, а в подальшому отримання його дружиною ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину у законний спосіб, будь які законні права та інтереси позивача ОСОБА_6 не порушені.

У зв`язку з необґрунтованістю позову ОСОБА_6 по суті, заява ОСОБА_2 щодо застосування строків позовної давності, судом першої інстанції не розглядалася і позовна давність не застосовувалася.

Такі висновки відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законодавстві.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з дітьми мешкали в житловому будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі з батьками проживала донька ОСОБА_12 , з 1958 року будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_7 , що підтверджується виписками із погосподарчих книг Виноградарської сільської ради. (т. 5 а. с. 28, 29, 207, 208);

- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали в колгоспі ім. Сталіна. Участь особистою працею батьків у колгоспі підтверджується трудовою книжкою колгоспника №459, виданою на ім`я ОСОБА_7 (т. 4 а. с. 86);

-згідно з відомостями погосподарської книги Виноградарської сільської ради за 1958 -1960 роки згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , вбачається що до складу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 , крім нього входили всі його діти та дружина, будинок 1948 року забудови, наявні господарчі споруди погріб та літня кухня (т. 5 а. с. 156);

-згідно з відомостями погосподарської книги Виноградарської сільської ради за 1964-1966 роки згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_2 , вбачається, що до складу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 крім нього входили всі його діти та дружина, крім доньки ОСОБА_13 (а.с.158 т.5,). Аналогічна інформація міститься і у виписці із погоспордарчої книги за 1974-1976 роки, однак з колгоспного двору вибула донька ОСОБА_13 . (т. 5 а. с. 160);

-згідно з відомостями погосподарської книги Виноградарської сільської ради за 1983 -1984 роки згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_3 , вбачається що до складу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 крім нього входили його дружина та син ОСОБА_14 , будинок 1950 року забудови, загальною площею 40,40 кв.м., в тому числі житлова 25 кв.м., кам`яний будинок, покритий шифером, та наявні господарчі споруди погріб та літня кухня (т. 5 а. с. 162);

-згідно з відомостями погосподарської книги Виноградарської сільської ради за 1987-1989 роки згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_4 , вбачається що до складу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 крім нього входили лише його дружина ОСОБА_8 , будинок 1950 року забудови, загальною площею 40,40 кв.м., в тому числі житлова 25 кв.м., кам`яний будинок, покритий шифером та наявні господарчі споруди погріб та літня кухня (т. 5 а. с. 163);

-згідно з відомостями погосподарської книги Виноградарської сільської ради за 1991-1995 роки згідно виписки з особового рахунку, вбачається що станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 крім нього входила лише його дружина ОСОБА_8 , будинок 1950 року забудови, загальною площею 40,40 кв.м., житловою 25 кв.м., кам`яний будинок, покритий шифером та наявні господарчі споруди погріб та літня кухня;

-у відповідності до довідки Виноградарської сільської ради від 20.04.2015 року за №255, будинку по АДРЕСА_1 у період з 1991 року по 1995 рік були зареєстровані та постійно проживали саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 1 а. с.52, т. 5 а. с. 209);

- ОСОБА_6 з 18.12.1987 року зареєстрована по місцю проживання в АДРЕСА_3 (а.с.18 т.1); ОСОБА_3 зареєстрований в Дніпропетровській області з 30.01.1986 року (а.с.25 т.1); ОСОБА_9 зареєстрований в м. Одеса з 04.02.1998 року (а.с.28 т.1); ОСОБА_4 зареєстрована в Первомайську Миколаївської області з 27.05.1977 року (а.с.29 т.1) ОСОБА_6 в 1983 році закінчила навчання у інституті, що підтверджується копією диплому (а.с.210 т.4). Також згідно даних актового запису про народження сина ОСОБА_9 - ОСОБА_15 , його батько з 1984 року постійно проживав в АДРЕСА_4 (т. 1 а. с.70);

- будинок по АДРЕСА_1 був розташований на земельній ділянці площею 0,50 га, що підтверджується довідкою Виноградарської сільської ради на підставі запису в земельно- кадастровій книзі колгоспу ім. Леніна за №494 , стор.123, яка була надана ОСОБА_7 (а.с.51 т.1) В 1992 році ОСОБА_7 відмовився від частини земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,25 га на користь сина ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою сільської ради від 21.07.2010 року за №47 (а.с.53 т.1), заявою ОСОБА_9 від 22.08.1992 року (а.с.54 т.1), заяви ОСОБА_8 від 19.08.1992 року (а.с.55 т.1);

- згідно з технічним паспортом на будинок, виготовленим 16.01.2017 року на замовлення ОСОБА_2 , площа будинку станом на день інвентаризації по АДРЕСА_1 складає 80,40 кв.м. в тому числі житлова 33, 2 кв.м. будинок 1976 року забудови. Також вказані господарчі споруди - гараж 1991 року забудови, сарай 1976 року забудови, сарай 1987 року забудови, погріб 1948 року забудови, літня кухня 1963 року забудови, баня 1991 року забудови, вбиральня 1963 року забудови. (т.1 а. с. 235,237);

-у технічному паспорті на вказаний будинок, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 в березні 2015 року, вказано наявність прибудови до будинку 1995 року, гаражу 1995 року забудови, бані 1995 року забудови, які згідно відмітки в технічному паспорті є самочинними.(т.4 а. с. 52);

- на протязі 1976 -1995 років по АДРЕСА_1 велись постійно будівельні роботи;

-31 січня 1993 року ОСОБА_7 подарував житловий будинок в селі Виноградар Роздільнянського району, що розташований на земельній ділянці Виноградарської сільської ради сину ОСОБА_9 та наступні господарські будівлі - літня кухня, сарай, погріб.. Згідно Договору на момент укладення угоди вказаний житловий будинок належить дарувальнику на підставі погосподарської книги Виноградарської сільської ради. 31 січня 1994 року даний договір посвідчено секретарем Виноградарської сільської ради Роздільнянського району та зареєстровано в Реєстрі за № 22 (т.1, а.с.31);

-подарований будинок по АДРЕСА_1 згідно з договором дарування мав житлову площу 28 кв. м. (т.1 а. с. 31), що узгоджується з витягом з погосподарської книги Виноградарської сільської ради за 1994 рік, згідно якого за ОСОБА_16 був зареєстрований житловий будинок загальною площею 40 кв.м., в тому числі житлова 28 кв.м, розташований на земельній ділянці 0,3 га господарчі споруди літня кухня 1965 року забудови та погріб, (т.2 а. с. 207, 208);

- відомості про нового власника будинку після укладення договору дарування будинку були внесені до погосподарчої книги Виноградарської сільської ради , що підтверджується тим же витягом з книги за 1991-1995 роки та довідкою Виноградарської сільської ради №754 від 26.11.2018 року (т. 5 а. с. 208, 209);

- ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть (т.1 а. с. 38);

-спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не відкривалась;

- ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а. с. 58);

- за життя ОСОБА_8 заповіла все своє майно трьом дітям: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого заповіту від 23.07.2010 року (т. 1 а. с. 39);

-спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла ОСОБА_6 по заповіту та ОСОБА_9 прийняв спадщину за законом, так як на момент смерті матері був інвалідом 2-ї групи та мав право на обов`язкову частку в майні померлої, про що подав відповідно заяву до нотаріальної контори від 26.01.2010 року (т. 1 а. с. 136);

-згідно з свідоцтвом про право на спадщину діти прийняли та отримали свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянку та вклад, про що всі в 2010 році подали відповідні заяви про прийняття спадщина та відмову від прийняття спадщини. В даний заявах відомостей про включення до спадкової маси після смерті матері будинку по АДРЕСА_1 жоден із спадкоємців померлої не заявляв, повідомивши нотаріуса лише про наявність земельної ділянки та грошового вкладу (т. 1 а.с. 59-64);

- у заяві ОСОБА_6 від 28.03.2011 року про прийняття спадщини остання повідомляє нотаріуса про спадщину яка відкрилась після смерті матері до якої входить земельна ділянка площею 10,74 га на території Виноградарської сільської ради та грошовий вклад (а.с. 149 т.1);

- ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а. с. 221);

- після смерті брата 17.03.2015 року ОСОБА_17 подала додаткову заяву про прийняття спадщини, в якій заявила вперше, що до спадкового майна після смерті матері входить належний братові будинок по АДРЕСА_1 , при цьому будь яких правовстановлюючих документів на будинок нотаріусу не надала (т.1 а.с.170);

-після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на подарований йому батьком в 1994 році будинок в АДРЕСА_1 , яку прийняла його дружина - ОСОБА_2 , яка отримала на вказане спадкове майно після смерті чоловіка свідоцтво про право на спадщину від 07.03.2017 року та зареєструвала своє право в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом(т. 1 а. с.85, 86);

-на теперішній час рішення Виноградарської сільської ради від 25.09.2015 року за №571 вул АДРЕСА_2 Кірова перейменована АДРЕСА_1 (т.1 а.с.67);

-згідно з свідоцтвом про право на спадщину ОСОБА_2 успадкувала будинок по АДРЕСА_5 загальною площею 80 кв.м., в тому числі житлова 47,2 кв.м. (т.1 а.с.243), тоді як ОСОБА_18 подарував ОСОБА_9 будинок площею 40 кв.м.;

-рішенням державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інституту судових економіко- правових та технічних експертних досліджень» від 21.02.2017 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності за ОСОБА_9 на будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування та за технічними характеристиками будинку;

-будинок по АДРЕСА_1 в АДРЕСА_6 році був подарований ОСОБА_9 і тому не увійшов до складу спадщини, яка відкривалась у різні роки спочатку після смерті ОСОБА_7 , потім ОСОБА_8 .

Колгоспний двір за нормами ЦК УРСР 1963 року визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Він міг складатися і з однієї особи. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени - всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін.), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни - члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору.

З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який набрав чинності 15.04.1991 року, колгоспний двір у розумінні статусу, визначеного на рівні законодавства, припинив своє існування.

За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (положення статей 120-126 ЦК УРСР).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні..

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Встановивши, що спірний будинок по АДРЕСА_1 мав статус колгоспного двору і що ОСОБА_6 вибувши в 1987 році з колгоспного двору на постійне зареєстроване місце проживання в м. Одесу, більше трьох років в ньому не проживала до 15 квітня 1991 року і це не проживання не було пов`язано з призовом на військову службу, навчанням в навчальному закладі чи хворобою, суд першої інстанції вірно вважав, що позивач втратила право на частку в колгоспному дворі.

Також вірно судом звернуто увагу, що оскільки протягом трьох років (загальний строк позовної давності) після вибуття з колгоспного двору позивач не вставила питання в судовому порядку про витребування частки з майна колгоспного двору і тому на час припинення колгоспного двору у зв`язку з набуттям 15.04.1991 року чинності Закону України «Про власність», позивач не мала право на частку в майні колишнього колгоспного двору.

При цьому суд першої інстанції дослідивши всі докази у справі, обґрунтовано вказав, що саме погосподарські книги, а не показання свідків, в даному випадку є визначальним доказом для встановлення кола членів колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, оскільки саме в них було зареєстровано місце проживання особи у відповідності з діючим на той час ЦК УРСР 1963 року.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про встановлення факту належності померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1/3 частині будинку по АДРЕСА_1 , 1976 року забудови загальною площею 80,40 кв.м., в тому числі житлова 40,25 кв.м., про визнання за позивачкою, як за членом колгоспного двору, права власності на 1/3 частину колгоспного двору узгоджується з встановленими судом обставинами та дослідженими доказами і заснований на законі.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки стосуються виключно з незгодою з висновком районного суду і наданою судом оцінкою доказів та фактично зведені до переоцінки доказів, яким судом було надано вірну та об`єктивну оцінку.

Крім того, встановивши, що позивач на час дарування батьком позивачки ОСОБА_7 його сину та брату позивачки ОСОБА_9 спірного будинку за договором дарування від 31.01.1993 року, посвідченого секретарем Виноградарської сільської ради Роздільнянського району 31.01.1994 року, втратила право на частку в колишньому колгоспному дворі та не була співвласником спірного будинку, який входив до майна колишнього колгоспного двору, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку, що позивач не повинна була в розумінні закону надавати згоду на відчуження будинку на підставі договору дарування і відповідно укладенням даної угоди ніяким чином жодні її майнові права та інтереси не були порушені;

При цьому суд вірно вказав, що оскаржуючи вдруге правочин на підставі ст.48 ЦК України в редакції 1963 року, позивач послалася на формальне порушення вимог закону та майнових інтересів її матері, на що вона не уповноважена, так як мати позивача померла у 2010 році і при житті правочин 1994 року (протягом 16 років) не оспорювала, а тому зазначене не є достатньою підставою для визнання договору недійсним, так як законні права та інтереси позивача укладенням договору дарування порушені не були.

Набувши такого висновку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про визнання договору дарування недійсним по суті.

При цьому суд першої інстанції звернув увагу, що частина наведених позивачкою підстав оспорення нею дійсності договору дарування вже була предметом судового розгляду за її позовом про визнання договору дарування недійсним і за наслідками розгляду цих вимог ухвалено судове рішення, яке вступило в законну силу, внаслідок чого судом окремим процесуальним документом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі щодо вимоги про визнання договору дарування недійсним в частині тих підстав, які вже були предметом судового розгляду в іншій справі, за наслідками розгляду якої ухвалено судове рішення, яке вступило в законну силу.

Правильно встановивши обставини справи і надавши їм вірну оцінку з урахуванням досліджених належним чином доказів, що будинок по АДРЕСА_1 р в 1994 році був подарований ОСОБА_9 , суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку, що вказаний будинок не ввійшов до складу спадщини, яка відкривалась у різні роки спочатку після смерті ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_8 , а тому позивачка будь-яких спадкових прав на вказане майно не має, внаслідок чого проведенням реєстрації правочину за померлим ОСОБА_9 на підставі договору дарування будинку, а в подальшому отримання його дружиною ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину у законний спосіб, будь які законні права та інтереси позивача ОСОБА_6 не порушені.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків районного суду не спростовують і зведені виключно до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано вірну та об`єктивну оцінку, засновану на вимогах законодавства.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 27.12.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова