Справа № 305/1576/17
Провадження по справі 2/305/33/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - Тулик І.І.

за участі секретаря судового засідання Шемота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна та визначення порядку користування спільним сумісним майном

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна та визначення порядку користування спільним сумісним майном, який в ході розгляду справи збільшувала.

В обгрунтування позовних вимог та збільшених позовних вимог, зазначено, що з громадянином ОСОБА_2 позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, який ними укладено у виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний запис акта про шлюб №10 від 3 травня 2008 року. При реєстрації цього шлюбу позивачці присвоєно шлюбне прізвище ОСОБА_3 . Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які фактично на даний час знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки. На даний час між подружжям виникла потреба в розподілі спільного сумісного майна, оскільки, зважаючи на деякі об"єктивні обставини, що склалися на сьогодні, розв"язання цього питання можливе лише в судовому порядку шляхом прийняття відповідного судового рішення. Вирішити питання про порядок користування та володіння спільним сумісним майном чи його відповідного розподілу в порядку досудового врегулювання спору відповідач категорично відмовляється або пропонує таку форму та принцип розподілу, якими порушується право позивачки на відповідну частку даного майна. Предметом розподілу являється рухоме майно, набуте подружжям за час спільного проживання у шлюбі, яке являється спільним сумісним майном, як подружжя, і яке складається із автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , ринкова вартість якого станом на 9 жовтня 2017 року становить 60813,18 гривень. Нерухоме майно, яке набуте ОСОБА_2 до укладення шлюбу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 лютого 2005 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, Юраш Наталією Іванівною, яке складалося на час його відчуження із житлового будинку АДРЕСА_1 надвірними АДРЕСА_2 літньою кухнею, сараєм АДРЕСА_3 огорожею, загальною площею 00,4 квадратних метрів, з яких житлова площа становила 47,37 квадратних метрів, розташованого АДРЕСА_4 , слід визнати в судовому порядку спільною сумісною власністю подружжя з наданням цьому нерухомому майну правового статусу, як роздільного майна подружжя. Оскільки дане нерухоме майно на час його відчуження являв собою капітальну житлову споруду загальною площею 00,4 квадратних метрів, з яких житлова площа становила 47,37 квадратних метрів, а вартість житлового об"єкта на час його відчуження становила грошову суму в розмірі 45479 гривень. Враховуючи те, що на сьогоднішній день в переважній більшості за кошти позивачки було проведено капітальний ремонт житлового будинку з його надвірними спорудами, а саме проведено заміну всіх вікон житлового будинку з дерев"яних на пластикові, поміняно в усіх кімнатах житлового будинку підлогу з дерев"яної на ламінатну, проведено в житловий будинок водопровід, облаштовано житловий будинок паровим опаленням, санвузлом, внаслідок чого інвентарна дійсна вартість житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями на сьогоднішній день становить грошову суму в розмірі 288713 гривень, вважає, що дане нерухоме майно істотно збільшилось у ціні за рахунок спільних трудових та грошових затрат обох із подружжя, а тому його слід визнати в судовому порядку спільною сумісною власністю, як власністю подружжя, застосувавши до нього статус роздільного майна. Крім того, легковий автомобіль, який є предметом розподілу, відноситься до категорії рухомого майна та являється неподільною річчю, яку неможливо поділити без збитків для його подальшого використання за прямим призначенням. Даний легковий автомобіль знаходиться в постійному користування відповідача, ОСОБА_2 , є зареєстрованим на його ім"я, відповідач фактично постійно ним користується, проводить його обслуговування, тому вважає, що суд може залишити автомобіль за відповідачем, стягнувши з нього в користь позивачки грошову компенсацію, а саме половину ринкової варстості, визначену звітом про оцінку транспортного засобу. Крім цього, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, предметом розподілу на даний час являється, в тому числі рухоме майно, набуте за час проживання сторін між собою в зареєстрованому шлюбі, яке знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_4 , та його надвірних та господарських спорудах. У зв"язку з наведеним, позивачка просила визнати спільним сумісним майном житловий будинок АДРЕСА_1 літньою кухнею, сараєм, вбиральнею та огорожею, загальною площею 99,78 квадратних метрів, з яких житлова площа становить 47,38 квадратних метрів, який розташований АДРЕСА_4 , загальною інвентаризаційною вартістю 288713 гривень, легковий автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , ринкова вартість якого станом на 9 жовтня 2017 року становить 60813,18 гривень, та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , легкового автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в., визначити порядок користування та володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як співвласниками спільного сумісного майна житловим будинком АДРЕСА_1 з надвірними АДРЕСА_5 літньою кухнею, сараєм, вбиральнею та огорожею, які розташовані по АДРЕСА_4 , шляхом розподілу в натурі з виділенням часток, легковим автомобілем марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в., залишивши його у володінні та користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_4 , стягнувши з нього в користь позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошову суму в розмірі 30406,59 гривень, як вартість 1/2 частини даного рухомого майна, рухомим майном, яке знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_4 , в його надвірних спорудах та господарських будівлях, виходячи із рівності часток сторін в цьому майні, вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивачка, ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилася. Надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її присутності.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлоений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину своєї неявки суд не повідомляв. Відзив не подавав.

Ухвалами суду від 27 жовтня 2017 року, 14 лютого 2019 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , відчужувати будь-яким способом житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними АДРЕСА_5 літньою кухнею, сараєм, вбиральнею та огорожею, який розташований АДРЕСА_4 , легковий автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO Т131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, та заборони відповідачу ОСОБА_2 провадити особисто чи через третіх осіб будь-які будівельні, ремонтні, реконструктивні, ліквідаційні чи будь-які інші роботи, які б були направлені на зміну технічної характеристики та/чи зміну майнового стану відносно житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому з надвірними спорудами: літньою кухнею, сараєм, АДРЕСА_6 вбиральнею, огорожею, розташованого АДРЕСА_7 адресою АДРЕСА_4 .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 3 травня 2008 року у виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про що було складено відповідний запис акта про шлюб №10 від 3 травня 2008 року. При реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Від цього шлюбу в сторін народилося двоє дітей, дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/1166/17 від 20 грудня 2017 року, шлюб між сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Дане рішення набуло законної сили 22 січня 2018 року.

Позивачка, ОСОБА_1 , ініціюючи позов до суду, зазначає, що відмова відповідача від вирішення питання про поділ майна подружжя у позасудовому порядку призводить до порушення її майнових прав, оскільки з нею після розірвання шлюбу залишилась проживати неповнолітні діти: доньки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Предметом розподілу називає житловий будинок АДРЕСА_4 , легковий автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в., рухоме майно, яке знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_4 , виходячи із рівності часток в цьому майні.

Відповідно до положень ст.60, ст.69, ч.1 ст.70, ст. 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між подружжям може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної влансості на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте за час їхнього окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю.

Відповідно до ч. 2 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З приводу об"єкту нерухомого майна, житлового будинку АДРЕСА_4 , яке згідно правової позиції відповідачки слід визнати спільною сумісно власністю подружжя, судом встановлено таке.

4 лютого 2005 року, тобто до укладення шлюбу, відповідачем ОСОБА_2 придбано в громадянки ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_4 , про що між ними укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за №139.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_4 , який вимагається позивачкою до розподілу, є особистою власністю відповідача ОСОБА_2 .

Судом під час розгляду справи не здобуто доказів того, що за час шлюбу цінність житлового будинку істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя, чи їх обох. При цьому, судом неодноразово з цього приводу, за клопотанням позивачки, призначалися будівельно-технічні експертизи, за результатами яких не надано висновки, та повернуті без виконання, через невиконання позивачкою вимог експерта.

Наданий позивачкою , ОСОБА_1 зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва за 2018 рік, суд не визнає належним та допустими доказом, оскільки такий складений невідомо ким, та підписаний однособово самою позивачкою, ОСОБА_1 .

Так само, не заслуговує на увагу посилання позивачки, ОСОБА_1 , що вартість житлового об"єкта на час його відчуження становила грошову суму в розмірі 45479 гривень, а зараз його вартість складає суму 288713 гривень, оскільки з 2005 року по даний час минуло вже 14 років, відповідно за цей час змінилася кон"юктира ринку вартості нерухомого майна, та курс національної валюти до курсу іноземної валюти, тобто відбулася значна девальвація гривні.

За наведеного, житловий будинок АДРЕСА_4 , придбаний відповідачем до укладення шлюбу, не може бути визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно не підлягає розподілу, як спільно нажите майно.

Натомість щодо рухомого майна - легкового автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в., судом встановлено, що 11 вересня 2008 року, тобто під час перебування у шлюбі, за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в, ринкова вартість якого станом на 9 жовтня 2017 року становить 60813, 18 гривень, згідно звіту №80/10 про оцінку трансопртного засобу, складеного 9 жовтня 2017 року ФОП ОСОБА_7 Йосипівною.

Судом в ході розгляду справи не здобуто доказів придбання спірного майна виключно за особисті кошти відповідача, ОСОБА_2 , а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу автомобіля як спільної сумісної власності її та відповідача ОСОБА_2 , є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, устанволених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.2 вказної статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників згідний отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не згідна її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений співвласник в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст.364 ЦК України.

При розгляді даного спору суд враховує і рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60Кодексу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69Кодексу. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364ЦК України).

Як вбачається із змісту заявленого позову, ОСОБА_1 просить суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі ст.364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

При прийнятті рішення суд враховує, що спірне майно автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T131110, типу загальний легковий Седан-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 р.в, з урахуванням його цільового призначення, відповідно до ч.2 ст.183 Цивільного кодексу України, є неподільною рухомою річчю, а спільне користування автомобілем позивачкою та відповідачем є неможливим.

Зроблений позивачкою розрахунок вартості її частки у спільному майні подружжя не оспорений і не спростований відповідачем, при його обрахунку позивачкою замовлено оцінку вартості спірного автомобіля. У зв"язку з чим, сума грошової компенсації, яку просить присудити позивачка за її частку у спільному майні подружжя у розмірі 30406,59 грн., відповідає фактичним витратам сторін, пов"заних з придбанням спільного майна та майновому балансу прав як позивачки, так і відповідача.

Таким чином, враховуючи встановленні судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, на підставі комплексного аналізу норм цивільного та сімейного законодавства щодо поділу спільного майна подружжя, їх тлумачення Конституційним Судом України щодо їх застосування, заявлені ОСОБА_1 , в тому числі і на підставі ст.364 ЦК України, вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, яке є рухомим і неподільним, шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації, є підставними та обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі.

Разом з цим, позивачкою належними доказами не доведено наявність рухомого майна, яке знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_4 , в його надвірних спорудах та господарських будівлях, та відповідно його поділ, виходячи із рівності часток сторін в цьому майні, тобто позивачкою не конкретизовано перелік такого рухомого майна. З огляду на це, в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК україни, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складається зі сплати судового збору, в сумі 304,07 гривень.

Також, на підставі ст. 158 ЦПК України слід скасувати заходи забезпечення позову в частині заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 літньою кухнею АДРЕСА_4 , вжиті згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2017 року, та заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, ст.268, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Змінений позов задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , легковий автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO Т131110, типу загальний легковий Седан- В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ринкова вартість якого становить 60813,18 (шістдесят тисяч вісімсот тринадцять гривень вісімнадцять копійок), грн.

Легковий автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO Т131110, типу загальний легковий Седан- В, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, залишити у володінні та користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 , стягнувши з нього в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошову суму в розмірі 30406,59 (тридцять тисяч чотириста шість гривень 59 копійок), як вартість 1/2 частини даного рухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_4 , судові витрати в сумі 304,07 гривень.

Заходи забезпечення позову в частині заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 літньою кухнею АДРЕСА_8 огорожею АДРЕСА_4 , вжиті згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2017 року, скасувати.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2019 року, скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2019 року.

Суддя: Тулик І.І.