Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 686/23789/16-ц

провадження № 61-34192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Хмельницька міська рада,

третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Савіцька Ірина Леонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня

2017 року у складі суді Стефанишина С. Л. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів:

Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради, третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Савіцька І. Л., про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з березня 2010 року по квітень 2016 року ОСОБА_4 проживав однією сім'єю з ОСОБА_10 у належній їй квартирі АДРЕСА_1. За час проживання у вказаній квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права і обов'язки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла. Витрати на поховання ОСОБА_10 поніс позивач та його родичі. Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_4 проживав із спадкодавцем не менше п'яти років однією сім'єю до часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1264 ЦК України є спадкоємцем за законом четвертої черги. Проте нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність документів, які підтверджують сімейні відносини.

ОСОБА_4 просив суд встановити факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_10 з квітня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнати його спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 04 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту проживання його та ОСОБА_10 однією сім'єю останні п'ять років до дня смерті ОСОБА_10, , а відтак відсутні передбачені статтею 1264 ЦК України підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

29 липня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі. При прийнятті оскаржуваних судових рішень, суди керувались лише необґрунтованими доводами заперечень відповідача та не брали до уваги надані позивачем докази.

Доводи інших учасників справи:

19 жовтня 2017 року Хмельницька міська рада через засоби поштового зв'язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу

ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Заперечення обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 не надано суду доказів спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1 не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Рух касаційної скарги:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ОСОБА_10 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла, і після її смерті відкрилася спадщина.

04 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Савіцької І.Л. із заявою про прийняття спадкового майна, яке складається з квартири, після смерті ОСОБА_10, у зв'язку з тим, що позивач проживав з спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років, інших спадкоємців немає.

Нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав на вказану квартиру, оскільки ОСОБА_4 не подав усіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Згідно довідки Житлово-експлуатаційної контори № 1 міста Хмельницького

№ 1520 від 28 квітня 2016 року ОСОБА_10 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ЖЕК № 1 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та про забезпеченість житловою площею № 700 від 18 лютого 2016 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

06 березня 2017 року ЖЕК № 1 було складено акт обстеження житлових приміщень, яким встановлено, що ОСОБА_4 дійсно на протязі більше десяти років опікувався життям і здоров'ям ОСОБА_10, організовував її похорони, але разом з нею не проживав.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).

За правилами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Аналіз норми частини другої статті 3 СК України у системному зв'язку з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім'єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов'язків.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_10 протягом останніх п'яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім'ї. А відтак відсутні передбачені статтею 1264 ЦК України підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом четвертої черги

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська