Справа № 125/621/18
Провадження № 22-ц/801/83/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуСправа № 125/621/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Хитрука В.М., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 березня 2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики № 1/2015 від 02 березня 2015 року, за умовами якого він передав у власність позичальнику кошти в сумі 3135000 грн., що еквівалентно 110 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01.12.2015 року 50 % від суми договору, а до 01 лютого 2016 року залишок суми позики. Позичальником надано боргову розписку до вищевказаного договору.

Проте, свої зобов'язання щодо повернення коштів позичальником залишились не виконаними.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість в сумі 3135000 грн.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики № 1/2015 від 02 березня 2015 року в сумі 3135000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору в сумі 8810 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем порушено зобов'язання з повернення коштів.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції порушено положення статті 251 ЦПК України, оскільки необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, яка розглядається Куйбишевським районним судом Запоріжської області, про визнання договору позики недійсним, адже саме цей договір позики є предметом розгляду у даній справі. Крім цього, судом помилково не взято до уваги покази свідка ОСОБА_7.

Зазначає, що відповідачем двічі заявлявся відвід судді Хитруку В.М., адже у нього є серйозні сумніви щодо неупередженості та об'єктивності судді Хитрука В.М. відносно якого триває досудове розслідування за частиною третьою статті 368 КК України, проте його заяви необґрунтовано залишені без задоволення суддею.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

02 березня 2015 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 3135000 грн., що еквівалентно 110 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01 грудня 2015 року 50 % від суми договору, а до 01 лютого 2016 року залишок суми позики.

Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, про що вказано в пункті 1 Договору позики № 1/2015 від 02 березня 2015 року та підтверджується борговою розпискою від 02 березня 2015 року /а.с. 4,5/.

Проте, зобов'язання позичальником щодо повернення коштів залишились не виконаними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем порушено зобов'язання з повернення коштів.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ними погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що договір від 02 березня 2015 року підтверджує не лише укладення договору позики, а й отримання ОСОБА_4 грошових коштів з зобов'язанням повернути їх, та встановивши порушення умов договору позики, не повернення отриманої грошової суми позивачу у строки встановлені договором позики, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено положення статті 251 ЦПК України, оскільки необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, яка розглядається Куйбишевським районним судом Запоріжської області, про визнання договору позики недійсним, адже саме цей договір позики є предметом розгляду у даній справі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки підстав для зупинення провадження у справі не було. Крім цього, зазначена справа не є такою, що не може бути вирішена до вирішення справи Куйбишевським районним судом Запоріжської області про визнання договору позики недійсним.

Обставини про які вказують представники відповідача не доведені ними належними доказами у даній справі. При цьому заявлення позовів з різних підстав в інших провадженнях, на думку суду, не може бути об'єктивною та правомірною підставою у перешкоджанні особі на судовий захист у розумний строк.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем двічі заявлявся відвід судді Хитруку В.М., адже відповідач має серйозні сумніви щодо неупередженості та об'єктивності судді Хитрука В.М. відносно якого триває досудове розслідування за частиною третьою статті 368 КК України, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції, адже ці доводи є об'єктивно не доведеними та ґрунтуються на припущеннях, тоді як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, від 09 листопада 2006 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги покази свідка ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими, адже ОСОБА_7 не була присутня при укладанні договору позики, а її свідчення не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Окрім цього, заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (частина перша статті 218 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції. -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року у даній справі залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. В. Ковальчук

Підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.