ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/630/19 Справа № 208/2232/14 Суддя у 1-й інстанції - Гібалюк Т.Я. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ "Альфа Банк" звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2, як з поручителя.

В обгрунтування позову зазначено, що 15 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит з визначенням процентної ставки за користуванням ним та кінцевим строком повернення. На забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 18 травня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у боржника виникла заборгованість позивач просив стягнути її з поручителя /а.с.1-3/.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року заявлені позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 130 184, 18 грн., з яких заборгованість за кредитом - 71 955, 90 грн., заборгованість по відсоткам - 4 817, 77 грн. та пеня у розмірі 53 410 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.42/.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення заборгованості з поручителя в межах платежів, строк виконання яких настав протягом шести місяців до дня пред'явлення позову посилаючись на те, що при ухваленні рішення районним судом не було враховано, що порука частково припинилась за даними кредитним зобов'язаннями.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, будь-яких заперечень проти доводів апеляційної скарги суду надано не було.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті "Голос України" № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Дніпровського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Дніпровського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддів, які входять до складу колегії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між ЗАТ "Альфа Банк" (найменування якого було змінено на ПАТ "Альфа Банк") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №700005791, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 743, 63 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13, 50% річних за користування кредитними коштами та строком повернення кредиту - до 16 квітня 2015 року /а.с.5/.

Згідно з пунктом 2.8 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та сроки, визначені у графіку платежів, який є Додатком №1 до договору та його невід'ємною частиною.

18 травня 2010 року між банком та позичальником було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №700005791 від 15 квітня 2008 року, відповідно до якого було внесено зміни у п.2.8 кредитного договору та викладено Додаток №1, яким визначено графік щомісячних платежів, в новій редакції /а.с.6/.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки із фізичною особою-резидентом №700005791-П1 від 18 травня 2010 року.

У порушення умов кредитного договору від 15 квітня 2008 року, позичальник свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 16 743, 53 доларів США, що еквівалентно 130 184, 18 грн., з яких: за кредитом - 8 337, 01 доларів США грн., що еквівалентно 71 955, 90 грн., по відсоткам - 558, 20 доларів США, що еквівалентно 4 817, 77 грн., пеня - 6 326, 20 доларів США, що еквівалентно 54 600, 80 грн. Вказана заборгованість нараховувалась з врахуванням внесених змін за договором від 18 травня 2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що виникла станом на 16 лютого 2014 року заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з поручителя у повному обсязі, оскільки договір поруки діє до повного виконання кредитних зобов'язань позичальника за договором.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог кредитора в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованності з основного боржника ОСОБА_4 є чинним, тому ця заборгованість не підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_3 в силу чинності договору поруки, у зв'язку з тим, що це призведе до подвійного стягнення за кредитним договором, в силу того, що відповідачі є солідарними боржниками перед кредитором.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки у справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 559 ЦК України починається перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що з позовними вимогами кредитор звернувся до суду 25 березня 2014 року, тому враховуючи положення ст.559 ЦК України заборгованість за кредитом підлягає стягненню з поручителя за період починаючи з 25 вересня 2013 року. Таким чином враховуючи визначений договором графік внесення щомісячних платежів заборгованість підлягає стягненню починаючи з платежу від 16 жовтня 2013 року та складає у розмірі 47 621, 37 грн. та становить заборгованість за кредитом та заборгованість по відсоткам - 2 835, 13 грн. Відповідно до графіку заборгованості підлягає стягненню пеня, нарахована за вказаний період, у розмірі 6 839, 28 грн.

Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання позичальником зобов'язань щодо внесення чергових платежів, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2, як з поручителя, підлягає стягненню заборгованість за кредитом у загальному розмірі 57 295, 78 грн. В інішій частині позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 572, 95 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк", , заборгованість за кредитним договором №700005791 від 15 квітня 2008 року станом на 16 лютого 2014 року у розмірі 57 295, 78 грн., з яких заборгованість за кредитом - 47 621, 37 грн., заборгованість по відсоткам - 2 835, 13 грн. та пеня - 6 839, 28 грн.

ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк", , судовий збір у розмірі 572, 95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров