Справа № 133/841/19
Провадження № 22-ц/801/2519/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуСправа № 133/841/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Константинова А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №133/841/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року, яке ухвалене суддею Сорокою Д.В. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, повний текст складено 15 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, мотивуючи його тим, що 05 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/035-05/60264, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 40000 дол. США строком до 05 червня 2018 року, а позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 червня 2008 року між банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Молявчик О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 852.

Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. договору іпотеки є нерухоме майно, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 63,5 кв.м, житловою: 40,5 кв.м, яка належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусам Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В.О.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу позичальника/іпотекодавця було направлено вимогу про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник не виконує умови кредитного договору, тому станом на 03 січня 2019 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 69917,30 доларів США, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 29861,96 доларів США, поточної заборгованості за відсотками у розмірі 40055,34 доларів США.

Відповідно до умов договору іпотеки, предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку кредитного договору. За таких умов, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок іпотечного майна.

Тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/035-05/60264 від 05 червня 2008 року в сумі 69917,30 доларів США, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 29861,96 доларів США, поточної заборгованості за відсотками у розмірі 40055,34 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею: 63,5 кв.м, житловою: 40,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 червня 2019 року замінено АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника АТ «Оксі Банк» (а.с.64).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року залучено ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» як правонаступника АТ «Оксі Банк» (а.с.112 113).

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене без повного з`ясування обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а також порушено норми процесуального права. Позивач просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчий кредит в іноземній валюті не може бути задоволена, оскільки на оспорювані правовідносини, які склалися між сторонами у справі, розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно з витягом зі Статуту) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/035-05/60264, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 40000 дол. США строком до 05 червня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором (а.с.10 17).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Молявчик О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 852 (а.с.18 21).

Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. договору іпотеки є нерухоме майно, квартира, загальною площею: 63,5 кв.м, житловою: 40,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусам Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В. О.

28 травня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» уклали договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/035-05/60264 від 05 червня 2008 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , згідно якого ПАТ «Оксі Банк» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/035-05/60264 від 05 червня 2008 (а.с.59, 64).

28 травня 2019 року між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, таким чином, усі права кредитора за кредитним договором та іпотекодержателя за іпотечним договором належить ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» (а.с.74 76, 89 94).

Згідно з п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п. 1.2.1 кредитного договору. Крім того, згідно п. 3.3. кредитного договору сторони встановили, що нарахування процентів по кредитному договору будуть нараховуватися щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяця та році (мето факт/факт), проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному ст. 7 цього кредитного договору.

Згідно п. 7.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів.

Відповідно до умов п. 7.2. кредитного договору позичальник також зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами в валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату визначену п. 1.3.3. кредитного договору. Якщо дата сплати, зазначена в п. 1.3.3. договору не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня. а передує даті, визначеній п. 1.3.3. кредитного договору.

Позичальник не виконує умови кредитного договору, тому станом на 03 січня 2019 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 69917,30 доларів США, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 29861,96 доларів США, поточної заборгованості за відсотками у розмірі 40055,34 доларів США (а.с.6 8).

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, 15 січня 2019 року на адресу позичальника/іпотекодавця було направлено вимогу про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.24).

Відповідно до п. 1.4. Договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в розмірі 307577 грн.

Згідно п. 3.1.4. договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим договором або за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати відповідно до умов п. 6. договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмету іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до умов п. 6.1. договору іпотеки у разі порушення основного зобов`язання або умов договору іпотеки іпотекодержатель надсилає майновому поручителю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань позичальника, вимога виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж у тридцятиденний строк попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо паротягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 6.2. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповернені встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 ЗУ «Про іпотеку».

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Таким чином, в силу положень статті 35 Закону України «Про іпотеку», відсутність досудового звернення іпотекодержателя до іпотекодавця із вимогою про усунення порушення не перешкоджає кредитору звернутися із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у такому випадку іпотекодавець має право доводити перед судом переконливість своїх заперечень проти позову та спростовувати зазначені банком обставини.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту та як наслідок виникнення заборгованості.

Позивач звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 03 січня 2019 року, в розмірі 69917,30 доларів США, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 29861,96 доларів США, поточної заборгованості за відсотками у розмірі 40055,34 доларів США, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком.

Отже позивач довів факт наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Дані розрахунки відповідачем не спростовані.

Колегія суддів, вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Яким визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитні кошти надано ОСОБА_1 в іноземній валюті в розмірі 40000 доларів США; предметом іпотеки є квартира, загальною площею: 63,5 кв.м, житловою: 40,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В договорі іпотеки ОСОБА_1 вказав фактичне місце проживання: квартира АДРЕСА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності інше нерухоме житлове майно, а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.161 162), тому на зазначене майно як предмет іпотеки не розповсюджується мораторій, встановлений п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, на час розгляду справи ОСОБА_1 був зареєстрований у належній йому на праві спільної часткової власності квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій обл. від 29 березня 2019 року (а.с.44).

Отже, спірна квартира не використовується як місце постійного проживання відповідача.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт другий частини першої статті 263 ЦК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а відтак не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень щодо окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції належним чином не з`ясовано фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не встановив чи розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вказані правовідносини та не перевірив умови передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зокрема щодо наявності у відповідача іншого житлового приміщення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15, не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, у спорах цієї категорії зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, оскільки судовим рішенням допускається можливість зміни вартості, в тому числі у бік її збільшення, а іпотекодавець наділений правом заявити клопотання про визначення вартості зазначеного майна під час примусового виконання рішення суду.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (№ 14-11цс18).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, не врахував всі обставини справи, оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, таким, що відповідає основоположним засадам цивільного судочинства, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4613,65 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 6920,48 грн, а всього 11534,13 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів, прийшла до висновку про скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення, оскільки у рішенні суду першої інстанції має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» задовольнити.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 червня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Молявчик О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 852, на квартиру, загальною площею: 63,5 кв.м, житловою: 40,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В.О., у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/035-05/60264 від 05 червня 2008 року, розмір якої станом на 03 січня 2019 року становить 69917,30 доларів США, з яких: 29861,96 доларів США поточна заборгованості за кредитом; 40055,34 доларів США поточна заборгованості за відсотками, на користь (правонаступника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 11534,13 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.