Справа № 447/1894/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/1537/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про заборону стягнення коштів за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.2-7), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 06.03.2017 року (а.с.48-49), просив заборонити публічному акціонерному товариству (далі-ПАТ) «Державний ощадний банк України» стягувати з нього будь-які кошти за договором №771278 від 15.04.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки і додатковим договором №1 від 22.04.2015 року до цього договору.

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що договір №771278 від 15.04.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (основний договір), відповідно до якого йому відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 і видано платіжну картку, він не підписував, а додатковий договір №1 від 22.04.2015 року до цього договору про надання йому кредитного ліміту в розмірі 34000 грн. не підписано уповноваженою особою банку, оскільки в місці підпису відсутні прізвище, ім'я та по батькові представника банку, тому ці договори є неукладеними, відтак, між ним та банком не виникли зобов'язальні правовідносини ні за основним договором, ні за додатковим договором.

Зазначає, що про встановлення банком кредитного ліміту на платіжну картку йому нічого не було відомо і він цим кредитом не користувався, а тому дії банку по нарахуванню заборгованості за кредитним лімітом на підставі вказаних договорів вважає неправомірними і такі дії можуть порушити його право власності на грошові кошти у вигляді пенсії, яку він отримує через установи банку, у спосіб безспірного списання безпідставно нарахованого боргу за рахунок пенсії.

Позивач звертає увагу, що про встановлення кредитного ліміту на його платіжну картку, яку він використовував для отримання пенсії, він дізнався після події, яка мала місце 30.05.2016 року, щодо заволодіння невідомими особами, які назвались працівниками банку, у шахрайський спосіб коштами з його платіжної картки в сумі 19641 грн., наданих банком як кредитний ліміт, внаслідок повідомлення ним частини банківських кодів доступу до своєї платіжної картки, про що ним було повідомлено банк для блокування платіжної картки та подано заяву до відділення поліції про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України.

У травні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с. 65-68, 83-84), в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором №771278 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 15.04.2013 року в розмірі 28504 грн. 86 коп., з яких станом на 02.10.2017 року: 28103 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом та 401 грн. 06 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Свої вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» обґрунтовував тим, що 15.04.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір №771278 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, відповідно до умов якого банк відкрив на ім'я ОСОБА_2 (клієнта) поточний рахунок НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та видав йому платіжну картку.

Згідно додаткового договору №1 від 22.04.2015 року до договору №771278 від 15.04.2013 року, сторони доповнили та внесли зміни, зокрема до п.1.1.4 договору в частині встановлення клієнту кредиту в розмірі 34000 грн. строком на відповідний період дії платіжної картки, за користування яким клієнт зобов'язувався сплачувати банку проценти в розмірі 25% річних.

Пунктом 1.3 додаткового договору доповнено основний договір новим розділом 4 «Умови кредитування», відповідно до п.4.4 якого, банк залишає за собою право відмовитись від надання клієнту передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі наявності обставин, які за висновком банку явно свідчать про те, що наданий клієнту кредит своєчасно не буде повернутий.

Зазначає, що звернення ОСОБА_2 із вказаним вище позовом до банку про заборону стягнення з нього будь-яких коштів за договором №771278 від 15.04.2013 року та додатковим договором від 22.04.2015 року дає підстави банку вважати про наявність обставин, які явно свідчать про те, що наданий клієнту кредит своєчасно не буде повернутий, оскільки клієнт вживає заходів на уникнення виконання обов'язку щодо повернення кредитних коштів.

Крім того, внаслідок дій ОСОБА_2 відбулось незаконне використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу без його фізичного пред'явлення, що свідчить про відповідальність саме клієнта, а не банку, за проведення цієї операції, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором №771278 від 15.04.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки в розмірі 28504 грн. 86 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підтверджують неукладеність та нікчемність вказаних вище договорів, а тому дійшов невірного висновку про виникнення між сторонами кредитних правовідносин, безпідставно застосувавши при вирішенні зустрічного позову норми ч.1 ст.1049 та ч.1 ст.1054 ЦК України для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, зазначає, що суд не встановив, що повідомлення ним 8-ми із 16-ти цифр номера його платіжної картки без повідомлення CVV2 чи CVC2, які є засобами ідентифікації при переказі грошей без фізичного пред'явлення картки, але повідомлення ним двох із трьох одноразових цифрових паролів, - було достатнім для переказу коштів.

Апелянт вважає, що не встановивши цю обставину, яка має істотне значення для вирішення справи, суд не мав правових підстав для застосування норми пункту 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

11.07.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання представник ПАТ «Державний ощадний банк України» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи банк був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки (а.с.178), клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у відсутності цієї сторони.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви позивача ОСОБА_2 15.04.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 (клієнтом) укладено договір №771278 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до умов якого на ім'я ОСОБА_2 відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 в гривнях на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та видано платіжну картку типу MasterCardElectronic.

Вказаний договір, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_2 за первісним позовом, що він такого договору не підписував, а тому договір є неукладеним, -безпідставні.

Крім того, сам позивач ОСОБА_2 визнає факт звернення 15.04.2013 року до банку та заповнення заяви у відділенні банку в м.Новий Розділ Миколаївського району Львівської області для відкриття йому вказаного вище поточного рахунку на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та видачі платіжної картки типу MasterCardElectronic і користування платіжною карткою станом на 30.05.2016 року, що також підтверджується наданою банком випискою по рахунку за період з 15.04.2013 року по 02.10.2017 року.

22.04.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1, відповідно до п.1.1.4 якого клієнту надано кредит в розмірі 34000 грн. строком на період дії платіжної картки зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 25% річних.

Укладенню додаткового договору передувало звернення позивача ОСОБА_2 до банку із заявою від 17.04.2015 року, в якій він просив встановити кредит у розмірі 34000 грн., повідомивши, що інформація, вказана в заяві-анкеті, є дійсною, і підтвердив, що ознайомлений з Тарифами банку, Правилами користування БПК та умовами кредитування і згоден їх виконувати.

Додатковий договір підписаний сторонами, а твердження апелянта про те, що в місці підпису уповноваженої особи банку не зазначено її прізвища, ім'я та по батькові, є безпідставними, оскільки в преамбулі договору такі відомості наявні, зокрема, від імені банку договір підписаний керуючим ТВБВ Швед Р.Б., який діяв на підставі довіреності №4736 від 17.04.2014 року.

Отже, доводи апелянта про те, що вказані вище договори неукладені та/або нікчемні, є безпідставними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами кредитних правовідносин та про стягнення з ОСОБА_2 на підставі вказаних договорів та ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до постанови Правління НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувачі мають право використовувати електронні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків, установлених нормативно-правовими актами НБУ та умов договору з емітентом (п.1 розділу ІІІ Постанови).

Користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками врегульовані в розділі VІ Постанови.

Згідно з п.2 цього розділу, користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до п.5 цього розділу, користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (п.6).

У п.9 цього розділу передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічні за змістом положення визначені Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк».

Так, зокрема, п.6.13 цих Правил передбачено, що банк не несе відповідальності за збитки, що завдані клієнту не з вини банку внаслідок користування системами WEB-банкінг «Ощад 24/7» або Mobile-банкінг «Ощад 24/7» або отримання щомісячних виписок на адресу електронної пошти.

За даними Процесингового центру Департаменту електронної комерції та платіжних засобів АТ «Ощадбанк» (копія електронного повідомлення від 09.11.2017р. та таблиці додаються) на номер мобільного телефону позивача 30.05.2016 року направлялись SМS-повідомлення з одноразовими паролями для доступу до WEВ-банкінгу та проведення платіжних операцій із зазначенням «нікому не повідомляйте цей пароль».

Однак, не зважаючи на це, позивач ОСОБА_2 розголосив третім особам дані платіжної картки та інформацію із SМS-повідомлень банку з паролем входу в систему WЕВ-банкінгу, яка була достатньою для проведення невідомими особами платіжної операціїпо зняттю з рахунку позивача грошових коштів в сумі 19500 грн.

Про вказані дії ОСОБА_2 повідомив банк для блокування рахунку вже після здійснення невідомими особами платіжної операції по його рахунку, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме через дії позивача ОСОБА_2 треті особи змогли заволодіти його коштами і саме він несе відповідальність за втрату коштів з власного рахунку.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.