КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/3571/17
Головуючий у суді І інстанції - Потабенко Л.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/286/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за нікчемним правочином,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, яку мотивувала тим, що 15 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого вона зобов'язувалася до 30 вересня 2014 року придбати у відповідача частину житлового будинку приблизно площею 41 кв.м., яка буде знаходитись за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 280 000 грн., що становить еквівалент 28 000 доларів США. На виконання взятих зобов'язань 15 жовтня 2013 року вона як покупець передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2800 доларів США, що еквівалентно 28 000 грн.

Позивач також зазначає, що відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов'язувалась отримати правовстановлюючі документи на частину житлового будинку, ввести будинок в експлуатацію, підвести до нього комунікації, електричну енергію, водопостачання тощо, а також укласти з позивачем договір купівлі-продажу квартири, проте ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконала.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 74 116 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач у справі - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2018 року та ухвали нове, яким стягнути з ОСОБА_3 кошти у сумі 74 116 грн., що є еквівалентом сплачених 2800 доларів США та понесені судові витрати.

Апелянт вважає, що оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року було встановлено факт укладення нікчемного правочину, то відповідач по справі зобов'язаний повернути отримані від апелянта кошти у відповідності до вимог ст. 216 ЦПК України.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта - адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідачки - адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо доводів апеляційної скарги просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає рішення таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що попередній договір укладений між позивачкою та відповідачкою з приводу нерухомого майна нотаріально посвідчений не був, а тому є нікчемним, у зв'язку з чим і вимоги позивачки про повернення сплачених нею коштів відповідачці не підлягають задоволенню.

Однак погодитися із вказаним висновком місцевого суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені якої діяв ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, було укладено попередній договір щодо купівлі-продажу частини житлового будинку, що підтверджується копією письмового договору (а.с.10).

На виконання умов попереднього договору позивачем ОСОБА_2 було передано ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 28000 гривень, що становить еквівалент 2800 доларів США по курсу погодженому сторонами в якості часткового розрахунку за договором, решту коштів в сумі 252000 грн, що по курсу становило 25200 доларів США позивачка зобов'язалася сплатити до 31 липня 2014 року п.2 вказаного Договору. ( а.с.10)

В подальшому було встановлено, що всупереч умовам вказаного договору основний договір не було укладено, будь-які інші платежі за договором з боку обох сторін не здійснювались, що узгоджується із матеріалами справи.

Вищевказана обставина була встановлена рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України у редакції, чинній на час підписання сторонами попереднього договору договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною першою ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину такий правочин є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, підписаний сторонами попередній договір не був посвідчений нотаріально, у зв'язку з чим він відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 216 ЦК України передбачена реституція, тобто повернення сторін правочину, який визнано недійсним, у первісний стан.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсного чи нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачка передала представнику відповідачки ОСОБА_6 в момент підписання договору суму 2800 доларів США, тому саме вказана сума (виходячи з курсу НБУ станом на час звернення до суду із позовом) становить 74116 грн. (2800 доларів США х 26.47 грн ) і повинна бути стягнута з відповідачки на користь позивача.

Щодо поданої представником відповідачки заяви про застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає, що вказаний строк звернення до суду позивачкою не пропущений, оскільки відповідно до вимог ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором однак їй було відмовлено в задоволенні вказаних вимог із підстав того що вказаний попередній договір є нікчемним, що підтверджується рішенням Обухівського районного суду від 23 грудня 2015 року у справі № 372/1289/15-ц у зв'язку з чим строк на звернення до суду був перерваний та почав перебіг знову із 23 грудня 2015 року та станом на час звернення до суду із вказаним позовом не сплив.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим із відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки підлягає стягненню 74116 грн, отриманих за нікчемним правочином.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачка при подачі позову та апеляційної скарги сплатила судовий збір в розмірі 741 грн. 16 коп., та 1111,74 грн. відповідно, що становить 1825,90 грн. то вказана сума повинна бути стягнута з відповідачки на її користь

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, ст. 216 ЦК України , апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за нікчемним правочином задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 ( прож АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( прож. АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2 ) 74116 грн, отриманих за нікчемним правочином та 1825,90 грн, сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків передбачених ст. 389 ч.3 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14 січня 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв