ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення орендної плати та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення орендної плати.

В обґрунтування позову посилався на те, що між ним та ОСОБА_3 04 березня 2013 року укладено договір найму магазину непродовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1 Того ж дня сторони підписали акт прийому-передачі приміщення магазину і ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 3 000, 00 грн. в якості орендної плати за березень 2013 року, про що свідчить відповідна розписка. Згідно умов договору найму ОСОБА_3 зобов'язався надати на протязі 15 календарних днів з дати укладення договору відповідні правовстановлюючі документи на об'єкт оренди. Договором був передбачений обов'язок ОСОБА_3 у разі ненадання правовстановлюючих документів повернути орендну плату. Між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №04-03-13 від 04 березня 2013 р. щодо зобов'язань ОСОБА_3 Свої зобов'язання за договором найму щодо надання правовстановлюючих документів ОСОБА_3 не виконав.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн.

ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на магазин непродовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначав те, що він з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив будівництво нерухомого майна, а саме, магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою АДРЕСА_1. Будівельні матеріали були придбавали на протязі всього будівництва на будівельних ринках та в спеціалізованих супермаркетах. Вважає даний магазин новоствореним майном та просив суду визнати за ним право власності на нього.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_3 на приміщення магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 20,2 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1

Визнано право власності ОСОБА_3 на приміщення магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 20,2 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об'єкта в експлуатацію.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 400,00 грн.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпровської міської ради, яке не брало участі у справі, однак вважає, що його права порушено, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно Рішення Дніпровської міської ради №61/22 від 21.06.2017 року, змінено найменування Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпровської міської ради на Комунальне підприємство "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради. Встановлено, що Комунальне підприємство "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради є правонаступником усіх прав та обов'язків Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпровської міської ради.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив будівництво нерухомого майна, а саме, магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою АДРЕСА_1. Будівельні матеріали були придбавали на протязі всього будівництва на будівельних ринках та в спеціалізованих супермаркетах.

Згідно наданого ОСОБА_3 технічного паспорту від 18.10.2013 р. зробленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4, судом встановлені наступні технічні характеристики нерухомого майна як магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 20,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Технічний стан збудованого нежитлового приміщення зазначений у висновку від 14 листопада 2013 року ФОП ОСОБА_5, згідно якого судом встановлено, що будування нежитлового приміщення виконано без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідає будівельним, пожежним та санітарним вимогам та придатна до подальшої експлуатації.

Будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу збудованого об'єкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався ст. 331 ЦК України та виходив з того, що останній самостійно створив (збудував) спірне нерухоме майно, будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу збудованого об'єкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні, а згідно ст. 328 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

Крім того, суд першої інстанції, вважав за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_3 щодо визнання його права власності на збудоване нерухоме майно таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об'єкта в експлуатацію, оскільки за результатами обстеження вказаного магазину встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність магазину до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Відповідно до ч. 1 ст.122 ЗУ України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порушення інтересів держави в особі Дніпровської міської ради полягають в тому, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси власника земельної ділянки - Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном.

Дніпровська міська рада, як власник самовільно забудованої земельної ділянки, всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення), не залучена до участі у справі в якості відповідача.

Судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі вищезазначеної сторони, права якої порушені, а тому колегія суддів вважає, що не залучення її під час розгляду справи у суді першої інстанції є підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо прав інших осіб, без їх залучення до справи.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд застосував до спірних правовідносин положення ст. 328, ч. 1 ст. 331, ст. 392 ЦК України, які спірні правовідносини не регулюють та не можуть бути підставою для задоволення зустрічних позовних вимог.

Судом не застосовано до спірних правовідносин положення ч. 2, 3 ст. 331, ст. 375, 376 ЦК України та не надано жодної правової оцінки тому, що спірне нерухоме майно фактично є самовільним будівництвом та визнання права власності на нього можливе лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку.

Як визначено ч. ч. 5, 8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Крім того, спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації, а тому не є створеним в розумінні ст. 331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, оскільки у задоволенні зустрічного позову вирішено відмовити, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 400,00 грн. також підлягає скасуванню, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 400,00 грн. - скасувати.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко