Номер провадження: 22-ц/813/904/19
Номер справи місцевого суду: 1506/6090/2012
Головуючий у першій інстанції Галич О.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1506/6090/2012

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- відповідачі 1) Августівська сільська рада Біляївського району Одеської області, 2) відділ Держкомзему у Біляївському районі Одеської області, 3) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ДП «Центр державного земельного кадастру», в особі Одеського регіональної філії,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ДП «Центр державного земельного кадастру», в особі Одеського регіональної філії, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою адвоката Якових Євгена Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 ,на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Галич О.П. о 09 годині 50 хвилині 01 квітня 2016 року,

встановив:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезазначеним уточненим у березні 2014 року позовом в якому остаточно просять: 1) скасувати рішення ІІІ сесії V скликання Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 27.07.2005 року №64, яким передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею - 0,246 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою - АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею - 0,250 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_2 ) визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ №649437 від 26.10.2007 року, виданий ОСОБА_3 на право приватної власності на земельну ділянку, площею - 0,250 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстрований за №52 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0457; 3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №649436 від 26.102007 року, виданий ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку, площею - 0,246 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстрований за №53 в Книзі зписів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею; договорів оренди землі; кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0458.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовують свої вимоги тим, що рішенням Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 22 жовтня 2007 року їм у спільну сумісну власність були передані земельні ділянки, загальною площею - 0,55 га., по АДРЕСА_1 , які раніше знаходилися у їх користуванні з серпня 1989 року. При виготовленні технічної документації на ці земельні ділянки була виявлена накладка сусідньої земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , на їхню земельну ділянку (Т. 1 а. с. 2 4, Т. 2 а. с. 46 - 49).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2014 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним рішення ІІІ сесії V Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 27.07.2005 року №64, яким передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею - 0,246 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою - АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею - 0,250 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ №649437 від 26.10.2007 року, виданий ОСОБА_3 на право приватної власності на земельну ділянку, площею - 0,250 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстрований за №52 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0457.

Визнано недійсним акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №649436 від 26.102007 року, виданий ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку, площею - 0,246 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстрований за №53 в Книзі зписів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею; договорів оренди землі; кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0458.

Рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2104 року, мотивовано тим, що рішення ІІІ сесії V скликання Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 27.07.2005 року №64, яким передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею - 0,246 га., за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею - 0,250 га., по АДРЕСА_1 та державні акти виданні на підставі вказаного рішення підлягають визнанню недійсними, оскільки іншим шляхом усунути перетин земельних ділянок та поновити порушенні права та інтереси позивачів неможливо (Т. 2 а. с. 53 56, 90 - 93).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказана ухвала суду касаційної інстанції мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права. Не з`ясовано підстави користування позивачами земельною ділянкою. Судами залишено поза увагою, що у випадку відчуження житлового будинку, розміщеного на наданій у користування земельній ділянці, до набувача переходить у користування земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування. Не звернуто уваги, що згідно Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 14.06.2007 року були закріплені межі земельної ділянки. Не прийнято до уваги, що рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_3 . Прийнято раніше (Т. 2 а. с. 152 154 зворотна сторона).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області, ОСОБА_3 (треті особи ПП «Геоінформсервіс», ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеського регіональної філії) про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності не земельну ділянку (Т. 3, а. с. 45 49).

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2016 року мотивовано тим, що ОСОБА_3 є правомірним власником спірної земельної ділянки на підставі правомірного рішення органу місцевого самоврядування, а позивачі не набули права власності на земельну ділянку, виділену їм у власність іншим рішенням органу місцевого самоврядування, не тримали державний акт на землю, і до того ж на момент смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання не мала права власності на житловий будинок, на який позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за її заповітом (Т. 3, а. с. 45 49).

Окремою ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2016 року доручено прокурору Іллічівської міської прокуратури Одеської області провести перевірки за встановленими у справі обставинами та прийняти відповідне процесуальне рішення (Т. 3, а. с. 50 51).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року також відмовлено у задоволенні вищенаведеного позову, між тим не з підстав викладених у рішенні Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2016 року, а з інших підстав.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року мотивовано тим, що відсутність доказів ухвалення рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 64 від 27 липня 2005 року, яким ОСОБА_3 була передана земельна ділянка, яка знаходиться в її користуванні за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,496 га., на підставі якого видані ОСОБА_3 оспорювані державні акти про право власності на земельні ділянки, вказує на недоведеність заявлених у справі позовних вимог з посиланням на наявність цього рішення, як порушення прав позивачів з подальшим відповідним визнанням недійсними державних актів про право власності на землю, виданих на підставі саме цього рішення органу місцевого самоврядування (Т. 3, а. с. 128 133).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року мотивована тим, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (Т. 3, а. с. 173 176).

Під час нового розгляду справи з`ясовано, що адвокат Якових Є.В. - представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2016 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідпоідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що належний їм житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, якою користувалась їх померла мати. Рішення ІІІ сесії V cкликання Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27 липня 2005 року № 64 не приймалося. ОСОБА_3 рішенням ради від 15 червня 2006 року виділено земельну ділянку, площею лише - 0,15 га.. Свідоцтво про право на спадщину від 24 травня 2007 року про спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 є дійсним, а право власності позивачів на будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Апелянт вказує зокрема на те, що оформленню державного акту на право приватної власності позивачам перешкоджає земельна ділянка ОСОБА_3 , координати якої накладаються на ділянку позивачів, і через помилку в проектній документації відповідача ОСОБА_3 позивачі позбавилися можливості реалізувати своє право власності на свою земельну ділянку та стало відомо про рішення ІІІ сесії V cкликання Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27 липня 2005 року № 64 та видані на його підставі державні акт на право власності на землю ОСОБА_3 ..

Адвокат Попов М.С. представник ОСОБА_1 Т ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Адвокат Шахновський О.О. представник ОСОБА_3 у письмових поясненнях, наданих під час останнього апеляційного перегляду рішення суду, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2016 року залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що позивачі не довели існування у них речового права на земельну ділянку, за захистом якого вони звернулися до суду.

Відповідно до п. 3 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VI, прийняті і не виконанні до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Вказаний Закон набрав чинності 14.10.2008 року. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розроблена на підставі листа-замовлення громадян від 02.12.2011 року та договору від 30.11.2011 року № 11-30/4. Таким чином, на момент укладення договору на виготовлення технічної документації рішення Августівської сільської ради №№ 301, 301а від 22.10.2007 року втратили чинність. В той час, як ОСОБА_3 набула право власності на спірні земельні ділянки на підставі рішення Августівської сільської ради від 27.07.2005 року № 64 та в подальшому у встановленому законом порядку отримала державні акти.

На момент узаконення права власності на житловий будинок у ОСОБА_4 були відсутні правові підстави користування спірною земельною ділянкою. До позивачів, як набувачів житлового будинку в порядку спадкування, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, і у розмірі, який необхідний для його обслуговування, тобто у розмірі 0,1189 га..

Висновки про відсутність доказів ухвалення оскаржуваного рішення сільської ради є неспроможними, оскільки наявна у справі копія рішення не спростована іншими доказами. Визнання недійсними Державних актів на право власності на землю може мати місце лише у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод, що не підтверджено позивачами.

Адвокат Шахновський О.О. представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, за викладених у письмових поясненнях доводів. Додатково надав постанову старшого слідчого Усатівського В.П Біляївського району Одеської області від 29.12.20189 року про закриття кримінального провадження щодо підробки ОСОБА_3 документів з переоформлення на своє ім`я земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання недійсними вищевказаних державних актів. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у повному обсязі. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 155 ЗК України) права та процесуального права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами у досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом було встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 649436 від 26 жовтня 2007 року, виданого на підставі рішення органу місцевого самоврядування ІІІ сесії V скликання Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 27 липня 2005 року № 64, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею - 0,246 га., що розташована в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Згідно державного акту державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 649437 від 26 жовтня 2007 року виданого на підставі рішення органу місцевого самоврядування ІІІ сесії V скликання Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27 липня 2005 року № 64, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею - 0,250 га., що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 23 листопада 2006 року житловий будинок (з надвірними спорудами) АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 23 листопада 2006 року № 145.

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, розміром - 0,55 га., із земель Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, але державний акт про право приватної власності на дану земельну ділянку не видавався.

За виданими державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є в рівних частках, по Ѕ частки кожний, спадкоємцями вказаного у заповіті майна гр. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного житлового будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею - 116,8 кв. м., загальною площею - 218,8 кв. м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці земель Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, загальним розміром - 0,55 га. (державний акт про право приватної власності на землю не видавався). Вказаний житловий будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 23 листопада 2006 року на підставі рішення виконкому від 23 листопада 2006 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» м. Біляївка 27 лютого 2007 року.

Земельна ділянка за вищевказаною адресою була передана у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішень Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 301, № 301-а від 22 жовтня 2007 року із зазначенням у рішенні про отримання на підставі цього рішення державного акту на землю.

З метою реалізації свого права 30 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 замовили в ПП «Геоінформсервіс`технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки на вищезазначену земельну ділянку.

Після складання технічної документації на земельну ділянку позивачі подали документи до відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю, проте під час перевірки обмінного файлу до технічної документації із землеустрою 30 січня 2012 року виникли зауваження, які не уможливили видачу державного акту на право приватної власності.

З протоколу перевірки обмінного файлу вбачається, що була виявлена накладка виділеної земельної ділянки позивачам на суміжні земельні ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 »: :05:001:0458 - для ведення особистого селянського господарства та :05:001:0457 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і у зв`язку з цими зауваженнями кадастровий номер на земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути визначеним.

Внаслідок цього було унеможливлено оформлення та видача державного акту на право власності на землю позивачам.

Під час судового розгляду даної справи було встановлено відсутність доказів ухвалення рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 64 від 27 липня 2005 року, яким ОСОБА_3 була передана земельна ділянка, що знаходиться в її користуванні за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,496 га., з подальшим оформленням оспорюваних у справі державних актів про право власності на землю.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами у справі не спростовані.

Між сторонами склалися правовідносини щодо захисту права власності на земельну ділянку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України ).

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності та видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Вищевикладений правовий висновок є відображенням правової позиції Верховного Суду, який викладено у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № № 593/424/16-ц.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку, який є ефективним. Зазначений у даному абзаці висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах № 6-33цс13 від 22 травня 2013 року та № 6-319цс15 від 01 липня 2015 року від якої в подальшому не було відступлено Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № № 593/424/16-ц.

З урахуванням вищевикладеного, а зокрема вищенаведених правових позицій судів касаційної інстанції, вищевказаних правил зокрема частини першої статті 155 ЗК України, законним та обґрунтованим є вимоги позову про визнання недійсними вказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку, яким порушуються права позивачів щодо володіння, користування чи розпорядження належною їм земельною ділянкою.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання недійсним вказаного рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 64 від 27 липня 2005 року, адже під час судового розгляду даної справи було встановлено відсутність доказів ухвалення цього рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 64 від 27 липня 2005 року, яким ОСОБА_3 була передана земельна ділянка, що знаходиться в її користуванні за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,496 га..

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання недійсними вказаних Державних актів, то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог за вищевикладеного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволення позовних вимог. У зв`язку із задоволенням тільки однієї позовної вимоги немайнового характеру стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 633,89 грн. = (606,33 грн. (Т. 3, а. с. 58) + 661,44 грн. (Т. 3, а. с. 143)) : 2.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Якових Євгена Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2016 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ДП «Центр державного земельного кадастру», в особі Одеського регіональної філії, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 649436 від 26 жовтня 2007 року, виданий ОСОБА_3 , на земельну ділянку, площею 0,246 га., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.516.00453.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 649437 від 26 жовтня 2007 року, виданий ОСОБА_3 , на земельну ділянку, площею 0,250 га., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.516.00452.

В решті позову відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 633 (шістсот тридцять три) грн.. 89 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе