ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/699/19 Справа № 176/1363/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № KR00A+28260892 від 14 лютого 2013 року ОСОБА_1 виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на веб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст.ст. 633, 634 ЦК України. Відповідно до укладеного договору лізингу ОСОБА_1 отримала у платне користування автомобіль марки Богдан, модель 211010-812-4, рік випуску - 2013, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов'язалася сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль. відповідно до свідоцтва про реєстрацію, належить на праві власності ПАТ КБ «Приватбанк». Однак, відповідач належним чином не виконувала умови договору фінансового лізингу, а тому станом на 31 березня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 15323,01 грн., яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь (а.с.3-4).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 кошти загальною сумою 7590,73 грн., як незаконно отримані, за наслідками укладання договору фінансового Лізингу №KR00A+28260892 від 14.02.2013 року (а.с.202-204).

З таким рішенням не погодився банк, звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просилм його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі (а.с. 223-227).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу, згідно із яким відповідач отримала у платне користування автомобіль марки Богдан, модель 211010-812-4, рік випуску - 2013, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер - НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності банку, та зобов'язалася сплачувати останньому щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 до графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору (а.с. 10-11).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору лізингу утворилася заборгованість у розмірі 15323,01 грн., яка складається із заборгованості: за винагородою за користування предметом лізингу в сумі 477,21 грн., за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу в сумі 5961,11 грн., а також пені в розмірі 8884,69 грн., (а.с.5-6).

У квітні 2013 року предмет лізингу був повернутий відповідачем ОСОБА_1 банку.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Проведений аналіз норм чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 648/739/17.

За таких обставин, встановивши, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу від 14 лютого 2013 року нотаріально не посвідчений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такий договір є нікчемним відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України і не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Зазначений висновок відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

При встановленні факту укладання нікчемного правочину, відповідно до частини 1 ст.216 Цивільного кодексу України, сторони зобов'язані повернути одна одній все, що вони одержали на виконання такого правочину.

Отже, правовим наслідком нікчемного правочину є повернення становища сторін у початковий стан (реституція).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання вищевказаного автомобіля та виконання умов договору фінансового лізингу від 14 лютого 2013 року відповідач перерахувала позивачу 7590,73 грн., що підтверджується банківськими квитанціями (а.с.87).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вносилися також кошти на погашення заборгованості за договором лізингу у відповідних сумах.

У запереченнях на позовну заяву та письмових поясненнях представник ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування наслідків нікчемного правочину. Зустрічного позову до банку відповідачем не заявлялося. Розрахунку витрат, понесених відповідачем на виконання договору фінансового лізингу ОСОБА_1 та її представником суду не надавалося.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Застосовуючи реституцію до спірних правовідносин, суд першої інстанції належним чином не перевірив та не з'ясував, які саме суми грошових коштів банк одержав від ОСОБА_1 на виконання нікчемного правочину, тим самим дійшов передчасного висновку, визначивши їх у розмірі 7590,73 грн.

ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду із позовною заявою про застосування наслідків нікчемного правочину.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині застосування реституції - стягнення з банку на користь ОСОБА_1 7590,73 грн., як незаконно отриманих за наслідками укладання договору фінансового лізингу № KR00A+28260892 від 14 лютого 2013 року, підлягає скасуванню, як передчасне.

Доводи апеляційної скарги банку стосовно того, що договір фінансового лізингу оформлений у письмовій формі, а тому є чинним є необгрунтованими та не відповідають нормам чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду частковому скасуванню в частині стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 коштів загальною сумою 7590,73 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати частково в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 коштів загальною сумою 7590,73 грн., як незаконно отриманих за наслідками укладання договору фінансового Лізингу № KR00A+28260892 від 14 лютого 2013 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді