Провадження № 22ц-824/2044/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

08 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аверс» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 13.06.2016 р. у м. Києвіз її вини сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Subaru д.н.з НОМЕР_4, під її керуванням і Хюндай д.н.з НОМЕР_2.

Транспортний засіб Хюндай д.н.з НОМЕР_2 був застрахований за договором добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до умов якого ПАТ «Страхова компанія «Аверс» сплатило за відновлювальний ремонт 38 945,00 грн.

Відповідальність власника її транспортного засобу Subaru д.н.з НОМЕР_4 була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/2700859 від 21.10.2015 р. у ТДВ «СТДВ «Глобус».

Посилається на те, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ТДВ СТДВ «Глобус» частково сплатило витрати, пов'язані із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу у сумі 22 872,29 грн.

Таким чином, різниця недоплаченої суми за ремонт автомобіля склала 16 072,71 грн., і цю суму було стягнуто із неї як винуватої особи у ДТП рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2017 р.

Вказує, що це судове рішення нею було виконано добровільно і в повному обсязі, однак враховуючи те, що ТДВ «СТДВ «Глобус» тільки частково сплатило витрати, пов'язані із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу у сумі 22 872,29 грн., та виконання рішення суду заподіювачем шкоди і сплату коштів стороні, яка оплатила ремонт пошкодженого транспортного засобу, вважає, що ТДВ СТДВ «Глобус» має сплатити їй 16 072,71 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що 16 072, 71 грн., які були стягнуті з неї за рішенням суду та які відмовився відшкодовувати страховик, не перевищує страхового ліміту, визначеного у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову необґрунтованим.

У свою чергу, відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що СТДВ «Глобус» було відшкодовано витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом автомобіля, з урахуванням зносу, який у даному випадку склав 56 % згідно із висновком експертного дослідження, тому фактичний розмір збитку, який підлягав відшкодуванню СТДВ «Глобус» на користь страховика ПАТ «СК «Аверс» склав 22 872, 29 грн., що страховиком було повністю виконано, тому, на його думку, підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не довів наявності правових підстав для стягнення з відповідача виплаченої позивачем частини матеріального збитку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2015 р. між ОСОБА_4 та ТДВ СТДВ «Глобус» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/2700859, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності особи, що експлуатує автомобіль Subaru, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За цим полісом ТДВ СТДВ «Глобус» взяла на себе обов'язок в разі настання за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Subaru, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, дорожньо-транспортної пригоди, що визнається страховим випадком, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, а страхувальник, в свою чергу, зобов'язався дотримуватись умов страхування.

13.06.2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Subaru», державний реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу «Хюндай», державний реєстраційний № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження задньої частини автомобіля.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2016 р. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу ДТВ СТДВ «Глобус» надійшлана виплату страхового відшкодування в порядку регресу від ПрАТ «Страхова компанія «Аверс», якою було запропоновано ТДВ СТДВ «Глобус» відшкодувати завдані збитки в розмірі 38 945,00 грн. за полісом обов'язкового страхування АЕ/2700859.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 17.06.2016 р. № 642 по визначенню вартості матеріально збитку, завданого транспортному засобу - автомобілю марки HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 46 830,73 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових частин пошкодженого автомобіля (Ез) становить 56%.

Таким чином, розмір відновлювального ремонту задньої частини транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. № НОМЕР_2, враховуючи акт здачі-прийняття виконаних робіт від 19.09.2016 р. складає 35 976,29 грн., а матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Хюндай», д.н.з. № НОМЕР_2, в результаті пошкодження його задньої частини, згідно калькуляції № ЦВ-230 від 02.12.2016 р. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (56% - згідно Висновку експертного дослідження № 642 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 17.06.2016 р.) складає 22 872,29 грн.

15.12.2016 р. ТДВ СТДВ «Глобус» на виконання претензії № 57 від 21.09.2016 р., було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 22 372,29 грн. (за вирахуванням франшизи: 22872,29 грн. - 500,00 грн.) на розрахунковий рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Аверс», що підтверджується платіжним дорученням № 11098 та було направлено на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Аверс» листа від 14.12.2016 р. щодо прийнятого рішення по оплаті відшкодування згідно направленої претензії.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2017 р., з ОСОБА_3 стягнуто на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аверс» завдану шкоду в розмірі 16 072,71 грн. та 1600,00 грн. судового збору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтями 28 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, ТДВ СТДВ «Глобус» виконало свої зобов'язання за укладеним полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2700859 в повному обсязі, виплативши страхове відшкодування в розмірі 22 372,29 грн. страховику потерпілого у відповідності до вимог закону і у страховика не виникло обов'язку з відшкодування позивачці різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Інші доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: