КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Кулікової С.В., Ігнатченко Н.В.

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про повернення банківського вкладу,

встановив:

Позивач у травні 2018 року звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору №SAMDN7180 від 31 березня 2010 року ним було внесено кошти на депозит у сумі 4000 євро.

На виконання умов договору № SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року ним внесено на депозит кошти у сумі 2000 євро.

Вимоги позивача від 01 грудня 2017 року та від 31 січня 2018 року щодо розірвання вищевказаних договорів та повернення коштів залишені відповідачем без задоволення.

В результаті протиправної бездіяльності відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що не погашена на день звернення до суду.

Позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача за Договором № SAMDN7180 від 31 березня 2010 року - 5912,50 євро - суму вкладу з нарахованими відсотками, 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання 4176,12 грн., пеню, передбачену ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за невиконання зобов`язання в розмірі 26810,35 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача за Договором № SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року 2510,00 євро суму вкладу з нарахованими відсотками, 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання 1202,09 грн, пеню, передбачену ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за невиконання зобов`язання в розмірі 6930,04 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN7180 від 31 березня 2010 року кошти у сумі 4000 євро, відсотки 1687,50 євро, 3% річних за період з 03 січня 2018 року по 18 червня 2018 року в розмірі 77,59 євро, пеню в розмірі 0,16 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року кошти у сумі 2000 євро, відсотки 450,28 євро, 3% річних за період з 12 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року в розмірі 37,86 євро, пеню в розмірі 0,09 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що сума вкладу за договором від 31 березня 2010 року, на яку нараховуються відсотки становить 4000 євро.

До 28 лютого 2014 року позивачем знімались відсотки, нараховані на суму вкладу.

У період з 28 лютого 2014 року до 18 червня 2018 року відсотки не знімалися і їх нарахування проходило безперервно.

Сума відсотків, нарахованих за вкладом згідно Договору від 31 березня 2010 року становить 1912,50 євро, при цьому, судом уже стягнуто 1687,50 євро. Отже, стягненню підлягає 225 євро.

Сума вкладу за Договором від 21 листопада 2011 року, на яку нараховуються відсотки становить 2000 євро.

До 21 лютого 2014 року позивачем знімались відсотки, нараховані на суму вкладу.

У період з 21 лютого 2014 року до 18 червня 2018 року відсотки не знімалися і їх нарахування проходило безперервно.

Сума відсотків нарахованих за вкладом згідно Договору від 21 листопада 2011 року становить загалом 510 євро, при цьому судом уже стягнуто 450,28 євро. Отже, стягненню підлягає 59,72 євро.

Щодо нарахування 3% річних, то першим днем прострочення грошового зобов`язання за Договором від 31 березня 2010 року є 03 січня 2018 року.

Розрахунок здійснювався 18 червня 2018 року, а тому кількість днів прострочення становить 166 днів.

Сума прострочення грошового зобов`язання становить 5725 євро.

Сума 3% річних станом на 18 червня 2018 року становить 136,43 євро, при цьому судом уже стягнуто 77,59 євро. Отже стягненню підлягає 58,84 євро.

Першим днем прострочення грошового зобов`язання за Договором від 21 листопада 2011 року є 12 грудня 2017 року.

Розрахунок здійснювався 18 червня 2018 року, а тому кількість днів прострочення становить 188 днів.

Сума прострочення грошового зобов`язання становить 2450 євро.

Сума 3% річних станом на 18 червня 2018 року становить 39,40 євро, при цьому судом уже стягнуто 37,86 євро. Отже стягненню підлягає 1,54 євро.

Загальна сума пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню за Договором від 31 березня 2010 року становить 267,71 грн.

Загальна сума пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню за Договором від 21 листопада 2011 року становить 69,16 грн.

Просив, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що позивачем укладено з відповідачем Договір №SAMDN7180 від 31 березня 2010 року та ним було внесено кошти на депозит у сумі 4000 євро на 3 місяці під 11,25% річних, а також Договір №SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року та ним внесено на депозит кошти у сумі 2 000 євро на 92 дні під 6% річних.

Позивач звернувся з вимогою від 01 грудня 2017 року та від 31 січня 2018 року щодо розірвання вищевказаних договорів та повернення коштів.

Договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Відповідно до наказу №07 від 5 січня 2004 року, затвердженого Головою Правління Банку була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» в розмірі 1% річних.

Відповідно до Протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання -0,01%».

Тому відсотки по вкладах розраховуються відсотковою ставкою по вкладам «До запитання» за Договором №SAMDN7180 від 31 березня 2010 року - з 28 лютого 2014 року по 30 жовтня 2017 року в розмірі 1687,29 євро за ставкою 11.25 % річних, з 31 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року за ставкою 0.01% річних в розмірі 0,21 євро, а всього 1687,50 євро.

За Договором №SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року з 21 лютого 2014 року по 21 листопада 2017 року за ставкою 6% річних в розмірі 450,14євро, з 21 листопада 2017 року по 09 червня 2018 року за ставкою 0.01% річних в розмірі 0,14 євро, а всього 450,28 євро.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті сум вкладів після звернення з відповідною заявою в червні 2017 року, останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за Договором №SAMDN7180 від 31 березня 2010 року - 3% річних за період з 03 січня 2018 року по 18 червня 2018 року складає - 5687 євро х 3% х 166 днів : 365 днів = 77,59 євро.

За Договором №SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року 3% річних за ст. 625 ЦКУ за період з 12 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року складає - 2450,28 євро х 3% х 188 днів : 365 днів = 37,86 євро.

Щодо стягнення пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист правспоживачів»:

За Договором № SAMDN7180 від 31 березня 2010 року 3% вартості послуги за 166 днів (з 03 січня 2018 року по 18 червня 2018 року) за договором банківського вкладу становить 0,00545753 євро (0.000027397% х 3 % х 4000 євро х 166 днів), що за офіційним курсом НБУ на 18 червня 2018 року, (1 євро = 30,5155 грн.), становить 0,16 грн.

За Договором № SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року 3% вартості послуги за 188 днів (з 12 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року) за договором банківського вкладу становить 0,0030904 євро (0.000027397% х 3 % х 2000 євро х 188 днів), що за офіційним курсом НБУ на 18 червня 2018 року (1 євро = 30,5155 грн.), становить 0,09 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що підлягають стягненню за договором №SAMDN7180 від 31 березня 2010 року кошти у сумі 4000 євро, відсотки 1687,50 євро, 3% річних за період з 03 січня 2018 року по 18 червні 2018 року в розмірі 77,59 євро, пеня 0,16 грн.; за договором №SAMDN3284 від 21 листопада 2011 року кошти у сумі 2000 євро, відсотки 450,28 євро, 3% річних за період з 12 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року в розмірі 37,86 євро, пеня 0,09 грн.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення).

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується заявами на оформлення вкладів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначено відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови, Умовами і правилами надання банківських послуг та квитанціями про внесення коштів на рахунки, які відкриті за кожним вкладом та номери яких вказані у заявах і складають умови договору.

У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті сум вкладів після звернення позивача з відповідною заявою.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді С.В. Кулікова

Н.В. Ігнатченко