"14" лютого 2019 р.
Справа №642/5780/18
Провадження № 2/642/333/19
14 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Грінчук О.П.,
за участі секретаря - Сузанського О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Ухвалою суду від 20.11.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, вказаних в ухвалі.
04.12.2018 через канцелярію суду позивачем надано клопотання з усунутими недоліками на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.
07.12.2018 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.
16.01.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, крім того, надає суду оригінал боргової розписки.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.05.2015 між позивачем, ОСОБА_1, та відповідачем по справі, ОСОБА_2, було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 10 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01.11.2015, що підтверджується оригіналом розписки в матеріалах справи з підписом ОСОБА_2 (а.с.44)
Відповідач свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
На час розгляду справи зобовязання не виконано.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 04.05.2015, власноручно написана та підписана ним, як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Наявність оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 та його волевиявлення у строк до 01.11.2015 повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобовязання.
З детального аналізу змісту боргової розписки від 04.05.2015 вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім'я і по-батькові сторін, їхні паспортні дані, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_2 про отримання вказаних коштів від ОСОБА_1 із зобовязанням їх повернути в обумовлений розпискою строк.
Так, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 10 000,00 доларів США, що станом на день подачі позову до суду, 22.10.2018, за курсом, встановленим Національним банком України (28,18200100 грн. за 1 долар США) - складає 281820,01 грн.
Окрім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Також за змістом ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.
Приведений позивачем розрахунок не викликає сумніву у суду.
Відповідач будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не надав.
Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання по номінальній вартості на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися у випадках та в порядку, встановленими законом.
Відповідно до ст.533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3069,75 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.
Керуючись ст. ст. 192, 202, 207, 526, 533, 610, 626, 639, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 354ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), судові витрати у розмірі 3069 (три тисячі шістдесят девять) грн. 75 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.