22-ц/804/3566/19
264/3135/19

Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Лопатіної М.Ю., Биліни Т.І.

секретар Сидельникова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі 264/3135/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Безпеки» про стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 26.12.2016 року працював у ТОВ «Агенція Безпеки» на посаді охоронника відділу охорони ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». З 04.04.2017 року його було звільнено від виконання роботи на час мобілізації на особливий період зі збереженням посади та середньомісячного заробітку. Вважає, що дії відповідача щодо включення до розрахунку його середнього заробітку виплат за липень 2018 року є неправомірними. Відповідач не робив коригувань та виплату середнього заробітку з урахуванням підвищених посадових окладів. Просив визнати неправомірними дії ТОВ «Агенція Безпеки» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати, стягнути з відповідача суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період липень 2018 року - квітень 2019 року у розмірі 34790,73 грн., компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1276,08 грн., а також суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні позову. З даним рішенням не погодився позивач і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив суд скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

До суду позивач не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання належним чином, звернувся з заявою про розгляд справи без його присутності.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Статтею 4 Закону України "Про оплату праці" встановлено, шо джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств с чистина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Судом правильно встановлено, що наказом ТОВ «Агенція Безпеки» за №402 о/с від 14.12.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду охоронника відділу охорони ПАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Як вбачається з контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 04.04.2017 року б/н, позивача було зараховано на військову службу строком на три роки.

Витягом з наказу ТОВ «Агенція Безпеки» №120 о/с від 10.04.2017 року ОСОБА_1 на підставі ст.119 КЗпП України звільнено від роботи з 04.04.2017 року до дня закінчення дії контракту. Місце роботи позивача, посаду та середній заробіток збережено.

Як вбачається з Балансу (Звіту про фінансовий стан) ТОВ «Агенція Безпеки» на 30.06.2018 року, дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на початок звітного періоду складала 30526 грн., на кінець звітного періоду 25012 грн. Інша поточна дебіторська заборгованість на початок звітного періоду складала 225 грн., на кінець звітного періоду 2643 грн.

Балансу (Звіту про фінансовий стан) ТОВ «Агенція Безпеки» на 30.09.2018 року, дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на початок звітного періоду складала 30526 грн., на кінець звітного періоду 26703 грн. Інша поточна дебіторська заборгованість на початок звітного періоду складала 225 грн., на кінець звітного періоду 4133 грн.

Згідно змісту наказів ТОВ «Агенція Безпеки» № 69 від 27.06.2018 року, № 103 від 01.10.2018 року, здійснивши аналіз фінансових можливостей підприємства, з метою впорядкування заробітної плати при підвищенні посадових окладів та тарифів, в усіх випадках збереження середньої заробітної плати розмір коефіцієнта, на який коригують заробітну плату при підвищенні окладів та тарифних ставок, по підприємству ТОВ «Агенція Безпеки» встановлено 1,0000001.

В матеріалах справи наявні розрахункові листи позивача за період з грудня 2016 року по березень 2019 року, з яких вбачається що ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась та виплачувалась середня заробітна плата, в наступному розмірі: за грудень 2016 року 1604,60 грн., за січень 2017 року 2915,59 грн., за лютий 2017 року 3534,06 грн., за березень 2017 року 3860,13 грн., за квітень 2017 року 3599,43 грн., за травень 2017 року - 3590,22 грн., за червень 2017 року 3590,22 грн., за липень 2017 року 3793,44 грн., за серпень 2017 року 3951,50 грн., за вересень 2017 року - 3793,44 грн., за жовтень 2017 року 3770,86 грн., за листопад 2017 року 3974,08 грн., за грудень 2017 року - 3793,60 грн., січень 2018 року 4166,40 грн., за лютий 2018 року 3968,00 грн., за березень 2018 року 4141,60 грн., за квітень 2018 року 3943,20 грн., за травень 2018 року 3943,20 грн., за червень 2018 року 3943,20 грн., за липень 2018 року 4364,80 грн., за серпень 2018 року 4340,00 грн., за вересень 2018 року 3968,00 грн., за жовтень 2018 року 4364,80 грн., за листопад 2018 року - 4364,80 грн., за грудень 2018 року 3918,40 грн., за січень 2019 року 4292,40 грн., за лютий 2019 року 4088,00 грн., за березень 2019 року 4062,45 грн.

Згідно довідки ТОВ «Агенція Безпеки» ОСОБА_1 з 16.12.2016 року по теперішній час, за посадою охоронника відділу охорони ПАТ «ММК імені Ілліча» встановлено оклад згідно штатного розпису 9,7 грн. за часовим тарифом; посадовий оклад згідно штатного розпису від 01.05.2017 року 10,19 грн., від 01.11.2017 року 10,7 грн., від 01.01.2018 року 11,19 грн., від 01.07.2018 року 20,5 грн., від 01.01.2019 року 21,12 грн.

Листом ТОВ «Агенція Безпеки» № 189/АБ від 23.04.2019 року ОСОБА_1 роз`яснено, що розрахунки середньої заробітної плати зроблені на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Позивач в заявлених вимогах зазначає, що не погоджується із розміром нарахованої середньої заробітної плати, оскільки він розрахований із порушенням норм п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100.

В статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнта коригування для встановлення середньої заробітної плати. Округлення коефіцієнту коригування, скільки цифр після коми (одиниці) можливо встановити, та його розмір, у такому випадку, законодавчо залишено на розсуд роботодавця. Якщо фінансова можливість на підприємстві була обмежена щодо коригування заробітної плати, роботодавець може не приймати рішення про проведення такого коригування і не здійснювати його. За відсутності фінансової можливості роботодавець може не проводити корегування заробітної плати та інших виплат на коефіцієнт їх підвищення.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 18.02.2015 року по справі № 6-234цс14, від 07.10.2015 року по справі № 6-573цс15, від 20.12.2018 року по справі № 757/57875/17-ц.

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 16.12.2016 року по теперішній час працює охоронником відділу охорони ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та проходить військову службу. Нарахування середньої заробітної плати за період з 01.02.2017 року проводилось на підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, за місяць до увільнення від роботи на період військової служби, тобто нарахування середньої заробітної плати почалось з 01.02.2017 року.

Таким чином, оскільки нарахування середньої заробітної плати проводилось відповідно до вимог п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, та з липня 2018 року фінансова можливість ТОВ «Агенція Безпеки» щодо коригування заробітної плати на підприємстві була обмеженою, що підтверджується відповідними наказами підприємства, які суд визнає належними та допустимими доказами, а за відсутності фінансової можливості роботодавець може не проводити корегування заробітної плати та інших виплат на коефіцієнт їх підвищення, суд дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

Суд правильно встановив, що належних доказів, які б спростовували правильність нарахування середньої заробітної плати відповідачем, ОСОБА_1 не надано, клопотання про призначення бухгалтерської експертизи позивач не заявив.

Апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив рішення з додержанням вимог процесуального і матеріального Закону.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді