Провадження № 22-ц/802/10/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І.,Федонюк С.Ю.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - Ліпкевича І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 31 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 351454, 46 грн. з розрахунку 12,50 % річних на строк до 26 червня 2028 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором 31 жовтня 2012 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_3 передав іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру НОМЕР_1, яка розташована в м. Луцьку по вул. Теремнівській, 96 а.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 серпня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 428103,55 грн., позивач просив звернути стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року позов задоволено.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 року в сумі 428103,55 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 31 жовтня 2012 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 а в м. Луцьку Волинської області, яка на праві власності належить боржнику ОСОБА_3, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя та визнання за іпотекодержателем права власності на цю квартиру.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу відповідача заперечив і просив скаргу залишити без задоволення, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового розгляду, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог банку з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 31 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 351454,46 грн., а позичальник ОСОБА_3 зобов'язався використати кредит за його цільовим призначенням та повернути кредит банку в порядку та строки, обумовлені кредитним договором (а.с.4,5).

Крім того, судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передано в іпотеку банку наступне майно: квартиру НОМЕР_1, загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., яка складається із однієї кімнати, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем ПАТ «Дельта Банк», та даних про рух коштів по рахунках для погашення заборгованості, погашення простроченої заборгованості, погашення відсотків, погашення прострочених відсотків судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 липня 2015 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 428103,55 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 331190,81 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 22118,71 грн., заборгованості за відсотками - 73273,17 грн., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 874,37 грн., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 646,59 грн. (а.с.13,14).

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд із позовними вимогами про звернення стягнення на зазначене іпотечне майно.

Відповідно до пункту 4.1.6 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки, яка за умовами договору іпотеки визначена у розмірі 212000,00 грн.

Згідно зі статтею 589 ЦК України, частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

В пункті 7.2 укладеного між сторонами іпотечного договору зазначено, що сторони договору домовилися про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, у тому числі, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» за умовами іпотечного договору.

Виникнення права власності за рішенням суду передбачено у статтях 335, 376 ЦК України.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно іпотекодержателем.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк».

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді