Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/9741/16-ц

провадження № 61-22280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерний комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 19 грудня 2007 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» були укладені два кредитних договори: № NKVZG6 на суму 37 500,00 грн та № NKVZG6 на суму 7 500,00 грн. Під час судового розгляду цивільної справи щодо стягнення з неї кредитної заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» їй стало відомо про те, що грошові кошти з її рахунків, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» знімались не нею, в різним містах України через банкомати та сплачувались за покупки, які вона не робила. Крім того, з 22 квітня 2009 року сплачені позивачем грошові кошти в рахунок погашення тіла кредиту не були зараховані на погашення тіла кредиту, а зараховувались на інші платежі. Злочинними, на думку позивача, діями відповідача їй була завдана матеріальна шкода у розмірі 72 288,32 грн, яку ОСОБА_1, посилаючись на положення частини першої статті 1166 ЦК України, частини першої статті 1172 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача, а також просила стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме неправомірними діями працівників АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди внаслідок крадіжки грошових коштів з її банківського рахунку на загальну суму 72 288,32 грн, а тому відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права що підлягає до застосування.

Відзив відповідачів на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 19 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого було змінено на АТ КБ «Приватбанк») було укладено два кредитних договори: договір про іпотечний кредит № NKVZG6 на суму 37 500,00 грн та кредитний договір № NKVZG6 на суму 7 500,00 грн.

В листопаді 2013 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Єланецького районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № NKVZG6 (а. с. 24).

На підставі виконавчого листа, виданого Єланецьким районним судом Миколаївської області 26 травня 2014 року на виконання рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду вищевказаної цивільної справи, органом державної виконавчої служби Єланецького районного управління юстиції постановою від 16 листопада 2015 року було відкрито виконавче провадження № 49342711 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № NKVZG6 в розмірі 11 129,02 грн та судового збору в розмірі 229,40 грн.

Згідно з відповіддю Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 від 10 березня 2016 року № 69/1-220, наданої на звернення ОСОБА_1, на виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005391 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває (а. с. 14).

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», затвердженого постановою правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами і втратила чинність на підставі постанови НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року) банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Встановивши, що ОСОБА_1 не доведено вчинення працівниками АТ КБ «ПриватБанк» дій чи бездіяльності, які сприяли незаконному заволодінню грошовими коштами на її рахунку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило