Єдиний унікальний номер справи 235/6353/19
Номер провадження 2/235/2078/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 грудня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон та проїзд через лінію зіткнення неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Тунівської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Польща, Грузії, усіх країн Європейського Союзу, а також на перетин лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16-річного віку з дня набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 липня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року шлюб розірвано. На теперішній час сторони не підтримують жодних відносин, позивач самостійно утримує їх спільну з відповідачем доньку, належним чином піклується про здоров`я дитини, фізичний, матеріальний та духовний розвиток. На теперішній час у позивача виникла необхідність у вирішенні питання про в`їзд неповнолітньої ОСОБА_3 , 2010 року народження на тимчасово окуповану територію м. Донецьк, де мешкають рідні позивача (батько, брат). Крім того, позивач має намір забезпечувати повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя для підвищення рівня світогляду дитини, оздоровлення, покращення фізичного, духовного та морального розвитку. За відсутності нотаріальної згоди відповідача ОСОБА_2 на перетин лінії зіткнення та виїзд дитини за кордон, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», - звернулась до суду.

Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання . для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Згідно інформації Міністерства соціальної політики України (наданої на запит суду) - відомості про ОСОБА_2 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні.

Третьої особою Службою у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради пояснення по суті позову відповідно до ст. 193 ЦПК України не надано, на адресу суду надіслано клопотання про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування.

З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Донецьк, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 (підтверджено копією паспорта - а.с. 6).

З 13.06.2018 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з району проведення антитерористичної операції, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (підтверджено довідкою № 000557457 - а.с. 7).

ОСОБА_1 з 13.07.1995 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

В шлюбі народжена спільна дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (підтверджено копією свідоцтва - а.с. 9).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року по справі № 235/1433/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8).

Неповнолітня ОСОБА_3 , 2010 року з 13.06.2018 року взята на облік внутрішньо переміщеної особи, адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 (підтверджено довідкою № - а.с. 28)

Згідно довідки № 01-48/207 від 04.12.2019 року - ОСОБА_3 , 2010 року народження навчається в 4 класі комунального закладу «Харківський навчально-виховний комплекс «шкода І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» № 8 Харківської міської ради Харківської області (а.с. 34).

Згідно характеристики на неповнолітню ОСОБА_3 , 2010 року народження - дитина має хороший фізичний і розумовий розвиток, високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів, має широкий кругозір, любить читати, програмний матеріал засвоює швидко, ґрунтовано, чуйна, товариська, має добрі організаторські здібності, відвідує секцію художньої гімнастики; матір систематично контролює навчання доньки та відповідально ставиться до виховання в родинні (а.с. 27).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається потреба оформлення пропуску на в`їзд неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2010 року народження на непідконтрольну територію України (м. Донецьк Донецької області), мета таких поїздок - відвідування та спілкування дитини з родичами, а також виїзд дитини за кордон з метою подорожування.

За аргументами позивача ОСОБА_1 - отримання нотаріальної згоди відповідача ОСОБА_2 на в`їзд дитини на непідконтрольну територію, вивезення дитини за кордон - об`єктивно неможливо.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про необґрунтованість аргументів, наведених в позовній заяві та відсутність підстав для задоволення позовних вимогах з огляду на наступні норми права.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.

Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадяни України під час перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим», керуючись нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - мають право перетнути адміністративний кордон між ВЕЗ «Крим» та іншою територією України за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

4 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», яка регулює питання перетину лінії зіткнення з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року - в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до пунктів 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи вищевикладені правові норми вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на перетин державного кордону, лінії зіткнення територій проведення Операції об`єднаних сил без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування.

Так, ОСОБА_1 заявлено вимогу надання дозволу на переміщення неповнолітньою ОСОБА_3 , 2010 року народження через лінію зіткнення без згоди батька ОСОБА_2 . З мотивувальної частини позову вбачається, що мета отримання такого дозволу є багаторазові поїздки позивача разом донькою до м. Донецька для відвідування батька та брата позивача. Посилаючись на такі підстави позову, позивач не надає підтвердження таких обставин як - дані про рідних (прізвища, адресу проживання), неможливість приїзду останніх до м. Харкова для відвідування дитини, спілкування з дівчиною.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, на теперішній час з огляду збройного конфлікту на сході України об`єктивно слід утримуватися від поїздок до непідконтрольної території, в даному випадку м. Донецьк, оскільки забезпечити належну безпеку громадян не вбачається можливим.

Суд, вважає, що позивач ОСОБА_1 в достатній мірі не обґрунтувала позовні вимоги в контексті того, що в`їзд та перебування неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2010 року народження на непідконтрольній території м. Донецька буде відповідати інтересам дитини, та знаходиться в причинному зв`язку з фізичним, духовним та моральним розвитком дитини, позов в цій частині фактично ґрунтується на формальному посиланні про мету таких поїздок - спілкування з рідними.

З урахуванням вказаного, в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2010 року народження за кордон - суд зазначає наступне.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Разом з тим, 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

В свою чергу, пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду має відповідати найкращим інтересам дитини та підлягає врегулюванню виключно за наявності спору між батьками у вирішенні такого питання.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач первісно зазначає про відсутність з ОСОБА_2 будь-яких зв`язків, що спілкування сторони не підтримують. В подальшому позивачем зазначено, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Доказів чинення перешкод ОСОБА_2 в виїзді дитини за кордон зокрема в спосіб відмови супроводжувати доньку разом з позивачем або надати нотаріальну згоду на оформлення відповідних проїзних документів - до матеріалів справи не долучено.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» якою передбачено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, - зазначає, що має намір забезпечити неповнолітній доньці ОСОБА_3 , 2010 року повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя. В резолютивній частині позову ОСОБА_1 просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон до Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Тунівської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Польща, Грузії, усіх країн Європейського Союзу, при цьому не зазначає термін та мету перебування дитини за кордоном. Тобто позивач просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2010 року народження за кордон без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто заявлено вимогу про багаторазові тимчасові виїзди неповнолітньої дитини фактично на 7 років без чіткого зазначення періоду поїздки, строків повернення доньки до території України.

Суд акцентує увагу, що сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 року по справі № 643/1090/17 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 , 2010 року народження, оскільки не зазначення позивачем конкретного місця прямування, перебування дитини, мети поїздок, не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач при пред`явлені позовної заяви сплатила в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 768,40гривень (квитанція - а.с. 1), - підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу - відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

На підставі ч. 2, 3 ст. 313 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, керуючись ст. ст. 13, 141, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон та проїзд через лінію зіткнення неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню ОСОБА_1 не підлягають, - судовий збір, сплачений при подачі позову в сумі 768,40 гривень - залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення суду - 20.12.2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, , юридична адреса: м. Харків, вул. Чернишевська, 55

Суддя: