26.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/7595/19
Єдиний унікальний номер судової справи:205/7595/2019
Номер провадження: 2/205/2777/2019
26 листопада 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних та моральних збитків,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі Позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних та моральних збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач -1 - ОСОБА_1 посилається на те, що 10.10.2012 року разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 придбали автомобіль «ЗАЗ» модель FORZA, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , власником якого є Позивач -2. Син позивачів ОСОБА_4 був вписаний в технічний паспорт автомобіля з правом керування, але у остатнього не було права володіння, розпорядження даним транспортним засобом. Далі позивачі зазначають, що їхній син ОСОБА_5 звернувся до свого знайомого ОСОБА_3 (далі Відповідач) та позичив у нього кошти у сумі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. під заставу вищевказаного автомобіля. Згідно домовленості між відповідачем та ОСОБА_4 , останній повинен був повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. та отримати автомобіль, але в обумовлений час угоди не відбулося та транспортний засіб і до теперішнього часу не повернутий власнику. Окрім цього, позивачі зазначають, що з метою врегулювання відносин з відповідачем, вони неодноразово зустрічалися з ним з метою повернення автомобіля або грошових коштів за автомобіль. Відповідач 07.03.2019 року написав власноручно розписку про повернення коштів у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. до 01.06.2019 року. Згідно Акту № 02/07 експертної оцінки ринкова вартість транспортного засобу «ЗАЗ модель FORZA, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , станом на 09.07.2019 року складає 117 000 (сто сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. За складання акту про ринкову вартість вищевказаного транспортного засобу власником автомобіля було сплачено 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума матеріальних збитків складає 119 500 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Крім матеріальних збитків, позивачі вважають, що їм завдано і моральну шкоду, яку вони оцінюють у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.
Таким чином, у вказаний строк відповідач обов`язок з повернення транспортного засобу або грошових коштів не виконав, порушив умови договору, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 119 500 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 195 грн. 00 коп., оплату правничої допомоги у розмірі 2 500 грн. 00 коп. , за оцінку транспортного засобу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. та видачі довіреності у розмірі 500 грн.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву в якій просили слухати справу у їх відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.43-44).
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «ЗАЗ» модель FORZA, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Із матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2019 року ОСОБА_3 склав на ім`я ОСОБА_1 розписку, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався повернути вказаному позивачеві 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. готівкою у строк до 01 червня 2019 року.
Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачами не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.
Так, відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч.2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому правочин може бути одностороннім або багатостороннім. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Визначальною ознакою будь якого правочину є свобода та спрямованість волевиявлення.
Свобода волевиявлення- це не лише засіб реалізації волі людини у правочині За допомогою правочинів, у тому числі односторонніх, особа не просто реалізує права, надані нормами позитивного права, а й створює нові права та нові правовідносини. Особа вчиняє односторонні правочини, керуючись своєю власною волею.
За положеннями стаття 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Цивільне законодавство розрізняє правочини в залежності від впливу підстав такого правочину на його дійсність і поділяє їх на казуальні та абстрактні, а саме ті дійсність яких не залежить від їх підстави. Цим правочинам не властивий чіткий та тісний правовий зв`язок поміж підставами їх вчинення та їх дійсністю. Фактично підстава абстрактного правочину залишається "прихованою" та не є такою явною для виникнення прав та обов`язків учасників такого правочину. Разом з тим, на такий правочин розповсюджуються усі положення цивільного законодавства про правочини та положення про виконання зобов`язань, які в ньому містяться.
Отже, дія однієї особи, яка спрямована на створення для себе обов`язків на користь іншої особи є не договірним правочином, спрямованим на створення зобов`язання для особи, яка здійснила таку дію. Такі зобов`язання може взяти на себе будь-яка особа, яка вважає, за потрібне взяти на себе це зобов`язання, зокрема, про виплату певних сум потерпілій особі, у тому числі за винну особу.
За положеннями частини першої статті 226 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відшкодування вартості майна, яке пошкоджено або знищено регламентуються у тому числі ст. 22 ЦК України, згідно якої втрати (збитки) виникають внаслідок знищення або пошкодження речі або внаслідок відновлення своїх порушених прав. Вказана норма матеріального закону також прямо закріплює принцип повного відшкодування збитків.
Відповідач взявши на себе зобов`язання щодо виплати позивачу ОСОБА_1 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. фактично здійснив абстрактний правочин з добровільним зобов`язанням про відшкодування певної шкоди у розмірі та строки визначені у розписці.
У свою чергу прийнявши таке зобов`язання шляхом отримання розписки, вказаний позивач погодився на отримання зазначеної суми та прийняв таке зобов`язання за належне.
Таким чином, відповідач зобов`язався виплатити вказаному позивачеві певну грошову суму і таке зобов`язання повинно бути виконано у визначений строк та у визначеному обсязі.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 грошової суми за абстрактним правочином від 07 березня 2019 року у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.
Крім того, позивач-2- ОСОБА_2 зазначає, до діями відповідача ОСОБА_3 йому спричинена моральна шкода.
Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджували б обґрунтованість вищевказаних вимог про стягнення моральної шкоди у названому розмірі.
Матеріали позову взагалі не містять посилання на жоден доказ, який би підтверджував спричинення моральної шкоди у вказаному розмірі.
Надані суду виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 суд оцінює критично, адже зі змісту останніх вбачається що таких позивач є інвалідом 1 групи, має сахарний діабет типу ІІ та супутні у зв`язку із цим захворювання. Будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між виникненням таких хвороб та діями відповідача з матеріалів справи не вбачається.
У зв`язку із викладеним суд вимушений відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди через недоведеність позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Сторона позивачів просить суд в порядку розподілу судових витрат стягнути із відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 195 грн. 00 коп., оплату правничої допомоги у розмірі 2 500 грн. 00 коп. та за оцінку транспортного засобу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. та видачі довіреності у розмірі 500 грн.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Таким чином, витрати за оцінку транспортного засобу спеціалістом-товарознавцем у розмірі 2 500 грн. 00 коп. (що не є за своєю суттю витратами на проведення судової експертизи), та витрати з оплати видачі довіреності у розмірі 500 грн. не можуть бути компенсовані в порядку розподілу судових витрат. Адже процесуальним законом такі витрати не включені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги, суд виходив з наступного.
Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надано жодного доказу, на надання такої правничої допомоги у вказаному вигляді, що в свою чергу позбавляє суд можливості задовольнити дану вимогу позивачів.
Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із витратами по оплаті судового збору, суд виходив з наступного.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 800 грн. 00 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 202, 226, 509 ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних та моральних збитків - задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) за абстрактним правочином від 07.03.2019 року грошову суму у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.
3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 800 ( вісімсот) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.