Справа № 148/872/18
Провадження № 22-ц/801/367/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуСправа № 148/872/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 листопада 2018 року у м. Тульчині суддею цього суду Саламахою О. В., дата складання повного тексту рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 квітня 2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав позивачу право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 120 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2018 року у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 14877,42 грн, з яких: 461,56 грн - тіло кредиту; 9429,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4039,75 грн - пеня та комісія; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 696,54 грн - штраф (процентна складова).

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вказану суму заборгованості.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Акціонерне товариство Комерційного банку «Приватбанк», яке відповідно до статуту, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 травня 2018 року за № 519, є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції його без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2018 року у справі № 756/584/15-ц.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної Верховним судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2009 року ОСОБА_3 підписано анкету-заяву (а. с. 8), у якій зазначено, що він, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодився укласти договір про надання банківських послуг, у зв'язку з чим, йому надано кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за НОМЕР_1, з кредитним лімітом 500 грн., відсотковою ставкою 2,5 % на місяць (30 % річних), що підтверджуються довідкою про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_3 02 квітня 2009 року (а. с. 9). Сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7 % суми заборгованості, але не менше 50 грн. від суми заборгованості та не пізніше 25 числа відповідного місяця, тобто, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

У листі № 20180509/0046 від 17 жовтня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що строк дії картки НОМЕР_1 до грудня 2012 року (а.с. 67).

Згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 02 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_3, станом на 30 квітня 2018 року розмір заборгованості становить 14877,42 грн, з яких: 461,56 грн - тіло кредиту; 9429,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4039,75 грн - пеня та комісія; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 696,54 грн - штраф (процентна складова) (а. с. 5-7).

Відповідно до виписки по картковому рахунку (а. с. 63 - 64), останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 13 грудня 2010 року, подальше списання коштів з рахунку відповідача здійснювалося автоматично, зокрема: 17 червня 2011 року - 0,02 грн.; 29 червня 2011 року - 0,99 грн.; 02 серпня 2011 року - 0,01 грн.; 26 серпня 2011 року - 4,28 грн.; 31 серпня 2011 року - 1,68 грн.; 24 вересня 2015 року - 94,26 грн.

Умовами та Правилами надання банківських послуг (а. с. 10-15), які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, встановлено, що для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає картки, їх вид та строк дії визначено у анкеті-заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк заключають договір про надання банківських послуг. Датою заключення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «відмітки банку» анкети-заяви.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов.

Одночасно, пунктом 5.3 Умов, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах визначених в п. 4.9 Умов.

Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операцій по картрахункам.

Пунктом 6.5 Умов, встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 6.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Також, згідно Умов, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Пунктом 9.12 Умов, визначено, що договір діє на протязі 12 місяці з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Долучені позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг та анкета-заява від 02 квітня 2009 року, не містять інформації, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився ОСОБА_3 шляхом проставлення підпису у анкеті-заяві. Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що Умови, які є частиною договору про надання банківських послуг та з якими відповідач був ознайомлений станом на день укладення договору - 02 квітня 2009 року та Умови долучені до позовної заяви є однаковими.

23 березня 2011 року ОСОБА_3 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 76), у якій зазначено, що він, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодився укласти договір про надання банківських послуг, проте дані про відкриття карткового рахунку та видачу йому кредитної картки у вказаній заяві відсутні, так як і відсутня інформація, що вказану анкету-заяву можна вважати частиною укладеного сторонами договору від 02 квітня 2009 року.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини дійшов правильного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з такими умовами погоджувався відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, брав на себе зобов'язання щодо сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Водночас, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, оскільки грошові кошти з встановленого кредитного ліміту він використав на власні потреби, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, однак суму заборгованості, що виникла, позивачу не повернув, отже у ОСОБА_3 станом на 01 липня 2009 року виникла прострочена заборгованість та з цього моменту почався перебіг позовної давності, зокрема у позивача виникло право щодо примусового повернення коштів наданих у користування відповідачу, яким останній не скористався.

Доводи позивача щодо строку дії договору у відповідності до строку дії картки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки такі умови відсутні як у анкеті-заяві ОСОБА_3 від 02 квітня 2009 року так і у будь-яких інших документах, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_3 зобов'язання порушено 01 липня 2009 року, строк дії договору сплив, проте за захистом своїх прав позивач звернувся до суду лише 09 травня 2018 року, отже ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності, визначений положеннями ЦК України.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, на підставі викладених норм права, з урахуванням висновків Верховного Суду, дійшов правильного висновку про порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором від 02 квітня 2009 року, водночас, оскільки на момент звернення з цим позовом сплив загальний і спеціальний строк позовної давності, позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду, проте в позові не заявив вимогу про його поновлення, причин поважності такого пропущення суду не навів, отже у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

За наведених обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про звернення до суду у межах строку позовної давності та переоцінки доказів, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу відповідно до положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 14 лютого 2019 року.