Житомирський апеляційний суд
Справа №281/619/18 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №281/619/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Данчука В.В. у смт Лугини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, з якого просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 14 058,78 грн., яка складається із 2 935,35 грн. тіла кредиту, 4 616,27 грн. процентів за користування кредитом, 5 361,50 грн. пені та штрафу - 500 грн. фіксованої частини і 645,66 грн. процентної складової. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 15 жовтня 2011 року підписав заяву №б/н, згідно з якою отримав кредитні кошти в сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 21 червня 2018 року відповідач кредитні кошти не повернув та проценти за користування коштами не сплатив, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 15 жовтня 2011 року в сумі 12 913,12 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, визначивши суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 935,35 грн. та процентами за користування кредитом - 1 394,29 грн. Зазначає, що на момент укладання кредитного договору діяла процентна ставка за користування коштами у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, а банк в односторонньому порядку без його згоди підвищив процентну ставку з 01 вересня 2014 року до 2,9%, а з 01 квітня 2015 року - до 3,6%, що є порушенням норм діючого законодавства. Зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг із ним не погоджувалися та ним не підписувались. Окрім того, банк нараховував спочатку проценти, пеню, а потім на дану суму в наступному місяці знову нараховував проценти на проценти. Вважає, що одночасне стягнення штрафу та пені фактично є подвійною відповідальністю за одне і те ж порушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву від 15 жовтня 2011 року б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6-7).

За таких обставин відповідач погодився, що вищезазначена заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають договір надання банківських послуг.

Платіжна картка (картка) - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунка платника або відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касах банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими відбуваються розрахунки з використанням платіжної картки, може використовуватися, зокрема, кредитна схема обслуговування карток (кредитна картка).

Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором, між банком і клієнтом.

Кредитна картка - платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (п.п.1.1.1.55 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку).

Питання встановлення та зміни кредитного ліміту врегульоване між сторонами договору п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, згідно з якими відповідач при укладенні вищевказаного договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідно до наданого позивачем у суді першої інстанції розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 21 червня 2018 року становить 14 058 грн. 78 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 935,35 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 4 616,27 грн., заборгованості за пенею в сумі 5 361,50 грн., штрафу: 500 грн. (фіксованої частини) та 645,66 грн. (процентної складової).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності вимог в частині стягненні заборгованості за тілом кредиту, процентами та пені. Разом із тим, суд відмовив у стягненні штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) та 645,66 грн. (процентної складової). При цьому суд виходив із того, що за умовами даного кредитного договору штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо за законом ця форма для даного виду договору не вимагається.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача, АТ КБ «Приватбанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг».

Тобто, Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, які у такий спосіб отримують доступ до всіх послуг банку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

У відповідності до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Зі змісту п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що за несвоєчасну сплату послуг, передбачених даним договором, умовами та правилами клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня за кожен день прострочення.

Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом Банк нараховує відсотки, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Враховуючи, що ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «КБ «Приватбанк», підтвердив те, що він ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами та згоден на те, що вони є складовою частиною укладеного між ним та банком договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо обов'язковості виконання ОСОБА_1 вказаних Умов та правил надання банківських послуг, зокрема щодо сплати тіла кредиту, процентів за користування коштами та штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача одночасно як пені так і штрафу за невиконання умов договору, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) та 645,66 грн. (процентної складової).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заявляв про застосування позовної давності, але суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Із Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (включно).

За змістом п.2.1.1.11 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня строку дії договору.

Отже, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як убачається із довідки банку за вищевказаним кредитним договором відповідачу надана кредитна картка номер 938092 із терміном дії - до жовтня 2019 року (а.с.77).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Тобто, термін виконання зобов'язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки - 30 жовтня 2019 року.

Доказів про видачу платіжної картки із зазначенням іншого терміну її дії матеріали справи не містять.

За правилами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, зважаючи на положення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність до позовної вимоги про стягнення пені, а тому рішення в цій частині слід змінити, зменшивши суму пені з 5 361,50 грн. до 800 грн.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися із визначеною банком сумою заборгованості за процентами, оскільки така суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства. Так, нарахування банком процентів у даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та на проценти. За таких обставин, заборгованість зі сплати процентів станом на 21 червня 2018 року становить 1 823,29 грн.

Із урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення загальної суми заборгованості з 12 913,12 грн. (2 935,35 грн. тіло кредиту, 4 616,27 грн. проценти за користування кредитом та 5 361,50 грн. пеня) до 5 538,64 грн. (2 935,35 грн. тіло кредиту, 1 803,29 грн. проценти за користування кредитом та 800 грн. пеня).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати також підлягають перерозподілу. Так, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесеного судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому сума судових витрат зменшується з 1 762 грн. до 704,80 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року змінити, зменшивши суму заборгованості, яка підлягає до стягнення за договором від 15 жовтня 2011 року б/н, з 12 913,12 грн. до 5 538,64 грн. та суму судових витрат - з 1 762 грн. до 704,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019 року.