БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1889/18
Провадження № 2/497/108/19
Ухвала

про залишення заяви без руху

"05" квітня 2019 р. суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, ознайомившись у приміщенні суду в м.Болград з заявою ОСОБА_1 про її бажання звернутися до суду з клопотанням,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 з клопотанням, яким, стверджуючи, що має бажання звернутися до Болградського районного суду з клопотанням про направлення його до компетентного суду Молдови, проте заява не відповідає вимогам ст.175ч.3п.п.2,4-10 та ч.5 ст.177 ЦПК України і підлягає залишенню без руху.

Так, згідно заяви, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, її позов був задоволений заочним рішенням суду, оскільки відповідач проживає в АДРЕСА_2

З заяви вбачається, що ОСОБА_1 бажає направити клопотання про примусове виконання на території Республіки Молдова рішення Болградського районного суду Одеської області, проте заява не містить прохальної частини - про що саме просить заявник Болградський районний суд Одеської області.

Відповідно до ст. 446 ЦПК України (Підсудність справ) процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

На офіційному сайті міністерства юстиції розміщено порядок визнання та виконання рішень судів України у цивільних справах на території країн - учасниць Співдружності Незалежних Держав (https://minjust.gov.ua/m/str_14388), з якого вбачається наступне.

Існують рішення українських судів у цивільних або сімейних справах, виконання яких необхідно здійснити за кордоном, зокрема на території країни - учасниці Співдружності Незалежних Держав.

Чинними міжнародними договорами України про надання правової допомоги у цивільних або сімейних справах передбачена можливість виконання певних категорій рішень, винесених судами однієї Договірної Сторони, на території іншої Договірної Сторони.

Зокрема, Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена у м.Мінську 22.01.1993 (далі - Конвенція), передбачає можливість визнання та виконання судових рішень, винесених у цивільних і сімейних справах, а також вироків у частині цивільного позову.

Конвенція діє на території всього СНД, зокрема в Азербайджані, Білорусі, Вірменії, Грузії, Казахстані, Киргизстані, Молдові, Росії, Таджикистані, Туркменистані, Узбекистані та Україні. Відтак - на території СНД застосовуються однакові правила щодо визнання і виконання рішень, винесених судами однієї з цих держав на території решти.

Питання визнання та виконання вищезазначених категорій судових рішень регулює Розділ ІІІ зазначеної Конвенції, встановлюючи порядок визнання таких, що набрали законної сили, судових рішень, залежно від того чи потребують вони примусового виконання, чи ні.

Рішення, яке не потребує примусового виконання, відповідно до умов статті 52 Конвенції визнається на території будь-якої країни - учасниці Конвенції без спеціального провадження. Однак, це правило не діє, якщо існує рішення суду цієї країни, винесене раніше у такому самому спорі між тими самими сторонами, і воно набрало законної сили, або ж відповідна справа згідно умов, визначених Конвенцією, або згідно внутрішнього законодавства цієї країни відноситься до виключної компетенції її судів.

Коли ж судове рішення потребує примусового виконання (наприклад, про стягнення боргу, стягнення аліментів тощо), згідно вимог статті 54 вказаної Конвенції, воно може виконуватися на території країни - учасниці Конвенції лише після проходження у її компетентному суді спеціальної процедури його визнання та допуску до виконання.

Зацікавленій особі з метою вирішення питання про визнання та допуску до примусового виконання українського судового рішення на території іншої країни - учасниці зазначеної Конвенції необхідно звернутися до суду, який виніс рішення, з заявою про наданнясприянняв оформленні пакету документів, передбаченого статтею 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

Зокрема, з метою підготовки належного пакету матеріалів суд, що ухвалював рішення, за заявою особи, що зацікавлена у виконання рішення суду України на території іншої держави, надає наступні документи:

?рішення суду або його засвідчену копію,

?довідку про те, що рішення суду вже набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню,

?довідку про те, що сторона (або її представник у випадку процесуальної недієздатності сторони), яка програла справу, була належним чином та своєчасно повідомлена про дату та місце судового розгляду,

?довідку про те, чи здійснювалося вже часткове виконання рішення на момент складання клопотання про визнання та виконання рішення суду за кордоном, якщо так - зазначається частина рішення, яка вже була виконана, або повідомляється, що на території України виконання рішення не здійснювалося,

?документ, який підтверджує угоду сторін, якщо рішення у справі винесено згідно з договірною підсудністю.

Відповідно до вимог статті 13 Конвенції усі наведені документи мають бути належним чином засвідчені судом (підписом суді та гербовою печаткою суду).

Крім цього, зацікавлена особа має додати до зазначених документів своє клопотання про визнання та виконання рішення українського суду, яке складається у довільній формі, на ім`я "компетентного суду" держави, де необхідно виконати судове рішення.

У клопотанні необхідно надати наступну інформацію:

?повне прізвище, ім?я та по батькові стягувача, його домашня адреса та, в разі необхідності - рахунок, на який слід перераховувати стягнуті з боржника кошти,

?повне прізвище, ім?я та по батькові боржника, його домашня адреса та, якщо це відомо стягувачеві, місце роботи боржника,

?повна назва суду, який постановив рішення, дата ухвалення рішення та його резолютивна частина.

Слід також звернути увагу, що відповідно до умов статті 17 вищезазначеної Конвенції усі документи, що надсилаються з метою її виконання, мають бути складені російською мовою або містити засвідчений переклад на російську мову.

Таким чином, клопотання про визнання та виконання судового рішення та всі документи, що до нього додаються, доцільно оформлювати одразу російською мовою. Якщо рішення суду було ухвалене українською мовою - до нього слід додати засвідчений переклад на російську.

Направити клопотання разом з документами, передбаченими Конвенцією, зацікавлена особа може напряму до компетентного суду держави, де необхідно виконати рішення (тобто за місцем майбутнього виконання), якщо адреса суду їй відома, або за допомогою Міністерства юстиції України, яке виконує функції центрального органу України щодо виконання цієї Конвенції. В останньому випадку клопотання подається через суд, який виніс рішення у першій інстанції, з метою передачі за допомогою територіального головного управління юстиції до Мін`юсту.

Центральний орган обов`язково перевіряє клопотання та додані до нього документи на відповідність умовам Конвенції перш, ніж направити його за належністю.

Міністерство юстиції України надсилає одержані документи до Міністерства юстиції іншої Договірної Сторони Конвенції, яке вживає заходів щодо передачі клопотання для розгляду питання про визнання і виконання судового рішення компетентному суду своєї держави.

Процедура розгляду клопотання та порядок примусового виконання визначається внутрішнім законодавством Договірної Сторони.

Як визначено частиною 2 статті 54 згаданої Конвенції, суд, на розгляді якого знаходиться клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду, не розглядає суть рішення, а обмежується перевіркою того, чи дотримано при його винесенні всіх вимог, визначених Конвенцією для визнання і виконання іноземного рішення.

Необхідно зазначити, що Конвенція містить чіткий перелік умов, коли може бути відмовлено у визнанні іноземного судового рішення, зокрема це такі випадки:

?згідно законодавства Договірної Сторони, де винесено рішення, воно не набрало законної сили або не підлягає виконанню, крім тих рішень що підлягають виконанню до набрання законної сили,

?відповідач не брав участі у судовому засіданні через те, що йому або його представнику не було своєчасно та належним чином вручено виклик до суду,

?у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет та на тих самих підставах на території Договірної Сторони, де необхідно визнати та виконати рішення, вже було винесено рішення, яке набрало законної сили, або вже визнано рішення іншої держави, або судом цієї Договірної Сторони вже було раніше порушено провадження по даній справі і її розгляд триває,

?справу віднесено до виключної компетенції Договірної Сторони, де необхідно визнати та виконати рішення, відповідно до положень цієї Конвенції або законодавства цієї держави,

?не надано документ, що підтверджує угоду сторін, у справах договірної підсудності,

?пропущено строк давності представлення рішення до примусового виконання, визначений законодавством Договірної Сторони, суд якої розглядає клопотання про визнання та виконання іноземного судового рішення.

У випадку, коли всіх вимог дотримано і відсутні підстави для відмови у визнанні рішення, суд виносить ухвалу про допущення рішення іноземного суду до примусового виконання та видає свій виконавчий документ.

У випадку незгоди з рішенням суду про відмову у визнанні та виконанні іноземного судового рішення зацікавлена особа має право оскаржити його до суду вищої інстанції згідно з внутрішнім законодавством держави, на території якої розглядалося клопотання.

Аналіз практики свідчить, що середній строк від направлення клопотання на розгляд до прийняття компетентним судом рішення по суті складає шість місяців.

Таким чином, оскільки надана ОСОБА_1 заява не містить клопотання про наданнясприянняв оформленні пакету документів, передбаченого статтею 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, клопотання не містить враховує усіх вимог, передбачених новою редакцією ЦПК України, яка діє з 15.12.2017 року.

Також з наданої позивачем заяви не вбачається чому саме до Болградського районного суду Одеської області вона звертається, а не напряму до компетентного суду за місцем виконання судового рішення - місцем проживання відповідача.

Глава 1 «Письмові заяви учасників справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України встановлює, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо процесуальних питань учасники справи викладають у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Бачимо, що нормами ЦПК не встановлено вичерпного переліку заяв, клопотань, які можуть бути подані учасниками справи з процесуальних питань. Але залежно від труднощів та проблем, які можуть виникнути при розгляді справи в суді, учасники справи мають право подавати такі заяви.

Законом встановлені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання з процесуальних питань.

Зокрема, ч.1ст.183 ЦПК визначено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

2. Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

3. Учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд.

4. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Таким чином, встановивши відсутність усіх вищеперелічених складових для розгляду заяви-клопотання ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що заява містить певні недоліки, які нею мають бути усунені для її розгляду судом у розумні строки на підставі доказів і відомостей, достатніх для ухвалення судом повного, об`єктивного і справедливого рішення.

Керуючись ст. ст.95,175,177, 183,354-356 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про бажання надати клопотання - повернути без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що в разі усунення зазначених судом недоліків, вона вправі звернутися до суду з цією ж заявою знову.

Запропонувати позивачу, на його розсуд, разом з усуненням недоліків заяви надати суду докази на підтвердження відомостей, зазначених ним в позові, - що мають суттєве значення для ухвалення судом об`єктивного рішення у справі.

Ухвала на підставі п.6ч.1ст.354 ЦПК України може бути оскаржена заявником - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 05.04.2019 року.

Суддя А.В. Кравцова