Номер провадження: 22-ц/813/271/19
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

за первісним позовом:

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Державний реєстратор-приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович

за зустрічним позовом:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року у складі судді Ільченко Н.А.

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М. та з врахуванням доповнених позовних вимог просив про визнання неправомірними дій ПАТ «ПУМБ» щодо прийняття та реалізації рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до ПАТ «ПУМБ» права власності на квартиру АДРЕСА_1 визнання неправомірними дій державного реєстратора приватного нотаріуса Макаренка В.М. щодо прийняття рішення від 02.08.2016 про реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на квартиру АДРЕСА_1, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за банком; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка була вчинена державним реєстратором приватним нотаріусом Макаренком В.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2016.

Позовна заява обґрунтована тим, що 01.07.2008 між позивачем та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір про отримання в кредит 370000 дол. США, із зобов'язанням їх повернення, а також укладено іпотечний договір, за умовами якого він надав банку в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1. 05.09.2016 він дізнався, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за ПАТ «ПУМБ», яке використало своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначив, що відповідачі вчинили дії щодо реєстрації права власності на згаданий предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ» з порушенням діючого законодавства та його інтересів, оскільки він не отримував письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від ПАТ «ПУМБ» та на момент подачі до державного реєстратора документів та прийняття останнім рішення про переоформлення права власності на предмет іпотеки між ним та ПАТ «ПУМБ» існував та досі існує судовий спір як про розмір заборгованості, так і про дійсність кредитного договору та договору іпотеки. Крім того, на момент прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, був накладений арешт згідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2016 року.

В свою чергу Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення і зобов'язання звільнити у квартиру від особистих речей, та про зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» вказав на те, що між ним та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір за умовами якого, ПАТ «ПУМБ» зобов'язалося надати ОСОБА_6 кредит в розмірі 370000 дол. США, а ОСОБА_6 зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитними коштами в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим кредитним договором. В якості забезпечення виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором, було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_6 надав банку в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру №31, що розташована у будинку АДРЕСА_1, та умови цього іпотечного договору передбачають право банку звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом набуття банком права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, яке міститься в цьому іпотечному договорі. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором, на підставі іпотечного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком В.М. було зареєстровано за ПАТ «ПУМБ» право власності на предмет іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2016 за індексним номером 30737574. На виконання положень чинного законодавства, 03.08.2016 ПАТ «ПУМБ» за допомогою засобів поштового зв'язку направив ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вимогу про виселення, але останні не виконали вказану вимогу та продовжують порушувати права та законні інтереси ПАТ «ПУМБ».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року до участі у справі замість первісного позивача ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залучено його спадкоємця ОСОБА_2 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року закрито провадження у даній справі в частині зустрічних позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до померлого ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено.

Виселено ОСОБА_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_5, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з квартири під АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звільнити від особистих речей квартиру АДРЕСА_1

Знято ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах 157350 грн., тобто з кожної по 78675 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та у вигляді заборони працівникам Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» вчиняти дії щодо перешкоджання правонаступнику ОСОБА_6-ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, в тому числі фізичному входу-виходу з квартири, заміни замків, дверей.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що:

-банком не надано реєстратору докази наявності заборгованості у ОСОБА_6 станом на день вчинення реєстраційних дій, сума заборгованості вказана у вимозі визначена станом на 28.11.2015, а реєстраційна дія щодо переоформлення права власності на предмет іпотеки відбулася 02.08.2016;

-банком не направлялась вимога про те, що ним було прийнято рішення про прийняття предмета іпотеки у власність, про ціну за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов'язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки;

-матеріали справи не містять докази про те, що саме банк надіслав на адресу ОСОБА_6 саме таку вимогу, зміст якої передбачений п. 4.7.1 договору іпотеки;

-реєстраційна справа не містить належні докази направлення вимоги, ані оригінали, ані завірені копії документів, які б свідчили про направлення та отримання ОСОБА_6 вимоги судом не досліджені;

-наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте;

-банк в порушення ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» при прийнятті рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не провів оцінку майна, що порушило її право;

-виселення відбулося в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення;

-при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права - не повідомлено інших учасників справи про надходження письмових заперечень банку з заявою про відшкодування судових витрат на правову допомогу, які надійшли 03.11.2017, тоді як рішення у даній справі було прийнято 06.11.2017, і судом не було досліджено докази надання правової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПАТ «ПУМБ» за первісним позовом просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, пославшись на те, що банк, будучи іпотекодержателем надав всі необхідні документи для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який місить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

В свою чергу, державний реєстратор під час вчинення реєстраційної дії не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, а наявність факту не виконання умов договору іпотеки підтверджується письмовою вимогою іпотекодержателя. Вони належним чином виконали умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.7 іпотечного договору щодо направлення повідомлення іпотекодавцю. Арешт на предмет іпотеки перешкодою не є, оскільки під час здійснення державної реєстрації на нерухоме майно державним реєстратором було відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна, перенесено інформацію щодо обтяження, про яке зазначає апелянт до відкритого розділу, тому державним реєстратором не було порушено норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оцінка предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності не є предметом позовних вимог у даній справі, виселення мешканців з предмету іпотеки відбулося з дотриманням умов договору, право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Щодо стягнутих судових витрат відповідач вказав не те, що банком було надано до суду підтвердження того, що він поніс відповідні витрати на правову допомогу, а тому суд правомірно стягнув їх з апелянта.

ОСОБА_2 в запереченнях на відзив Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню із ухваленням нового, виходячи з наступних обставин.

На підставі кредитного договору № 6543183 від 01.07.2008 року ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 370 000,00 дол. США, із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14,99 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитними коштами шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 01.07.2020 року.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань, 01.07.2008 року між ЗАТ «ПУМБ» (ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за р. № 2853, за умовами якого ОСОБА_6 надав банку в іпотеку належну йому на праві приватної власності двокімнатну квартиру під НОМЕР_1, загальною площею 149,5 кв.м., житловою площею 76,4 кв. м., що знаходиться у будинку АДРЕСА_1, заставною вартістю 2608820,00 грн.

30.11.2015 ПАТ «ПУМБ», вбачаючи в діях ОСОБА_6 ознаки невиконання зобов'язання, склав письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за № 1472, яка містить відомості про прострочену заборгованість в розмірі 189837,22 дол. США, та загальну суму боргу в розмірі 340181,52 дол.США, вимогу про усунення порушення зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання законних вимог банку та вимогу про виселення.

19.12.2015 ТОВ «Франко Пак» на адресу ОСОБА_6 рекомендованим цінним листом з описом вкладення була направлена вимога про усунення порушення, але фактично отримана останнім не була, оскільки повернулася з позначкою «за закінченням строку зберігання».

28.07.2016 ПАТ «ПУМБ» подав до приватного нотаріуса Макаренка В.М. заяву про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, додав до неї вимогу про усунення порушення, іпотечний договір, договір про внесення змін до іпотечного договору (а.с.199-237,т.1), що вбачається з копії реєстраційної справи наданої Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Під час здійснення державної реєстрації права на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, рішенням № 30737574 від 02.08.2016 року було відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна, перенесено інформацію щодо обтяження цього нерухомого майна на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/9358/16-ц від 08.07.2016 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 67335835 від 05.09.2016 р.

З 28.07.2016 року ПАТ «ПУМБ» став власником квартири НОМЕР_1, що розташована у будинку АДРЕСА_1, однак в квартирі залишилися зареєстрованими та продовжували проживати ОСОБА_2 та ОСОБА_5

03 серпня 2016 року ПАТ «ПУМБ» за допомогою засобів поштового зв'язку направив ОСОБА_6 рекомендованим ціннім листом з описом вкладення письмову вимогу № КНО-44.4.2/1139 від 03.08.2016 року, яка містить вимогу про звільнення квартири від особистих речей та виселення усіх мешканців протягом 14-ти календарних днів з дня отримання даної вимоги. Цю вимогу було отримано ОСОБА_2 16 серпня 2016 року, про що свідчить відповідне зворотне поштове повідомлення, однак квартиру добровільно звільнено не було.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що процедуру направлення вимоги про усунення порушення зобов'язання банком дотримано, набуття права власності банком здійснено у передбачений законом та договором спосіб, існування арешту на спірну квартиру для переходу права власності перешкодою не є, і набуття права власності банком є підставою для виселення мешканців квартири з огляду на умови договору.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможна, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктами 4.7.- 4.7.3 іпотечного договору врегульований порядок набуття права власності на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця.

В зазначеному повідомленні має міститися:

-підстави звернення стягнення на предмет іпотеки;

-ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя;

-суть та розмір вимог за основним зобов'язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 7.1.2. цього іпотечного договору, зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

30.11.2015 за вих.№1472 на адресу ОСОБА_6 було направлено вимогу про усунення порушення основного зобов'язання, в якому повідомлено про:

- прострочену заборгованість по тілу кредиту та сплаті процентів в розмірі 189837,22 долари США;

- загальну заборгованість за кредитним договором станом на 28.11.2015 в розмірі 340181,52 долари США;

- вимогу усунути порушення зобов'язання та початок процедури звернення стягнення через 30 днів з моменту отримання цієї вимоги;

- добровільне звільнення приміщення у разі невиконання вимоги про усунення порушення;

- звернення стягнення на майно у будь - який спосіб, шляхом зокрема, але не виключено: звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки; вчиненні виконавчого напису нотаріуса; будь - яким досудовим способом передбаченим ЗУ «Про іпотеку», зокрема, але не виключено: продаж предмета іпотеки третім особам від імені боржника, реєстрація права власності на предмет іпотеки за кредитором.

Таким чином, всупереч умовам договору в вимозі не було зазначено ціну, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, та замість чіткого повідомлення про обрання способу звернення стягнення - набуття права власності на квартиру, як передбачено договором, перелічення всіх можливих способів звернення стягнення, які є різними за процедурою, а відтак і тими гарантіями, які передбачені для кожної з них.

Неповідомлення боржника про ціну, за якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її у разі незгоди, позабавляє боржника, гарантій, встановлених ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також підтвердження того, в якій частині борг вважається погашеним, адже звернення стягнення на майно не припиняє кредитних відносин і не позбавляє кредитора права подальшого стягнення.

У разі звернення на предмет іпотеки у судовому порядку боржник не позбавлений можливості перевірки дотримання прав під час відповідних процедур, в той час як при позасудовому порядку саме дотримання процедури попередження у вимозі є гарантією не порушення його прав, а тому невідповідність вимоги про усунення порушення умовам договору є істотним порушенням, яке впливає на обсяг прав позивача, який має право знати про ціну майна, за яку воно набувається у власність.

Доводи представника ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» про те, що оцінка існувала на час реєстрації права власності, не передбачена як обов'язкова умова набуття майна у власність, оскільки рішення про звернення банком не ухвалювалося, до уваги не приймається.

Якщо у законі і договорі по - різному урегульоване питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. У даному випадку сторони в порядку дотримання вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» щодо відшкодування 90 відсотків вартості предмету іпотеки передбачили зазначення ціни, за якою предмет іпотеки набувається у власність, а відтак така умова є обов'язковою до виконання.

Відповідно до п.14ч.1ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Набуття права власності на майно на підставі договору про іпотечне застереження є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому доводи про неухвалення банком рішення про звернення стягнення на майно та можливість державної реєстрації права за кредитором лише на підставі заяви без правової підстави на законі не ґрунтуються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що копія реєстраційної справи, яка надана Управлінням державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради на вимогу суду, не містить оцінки майна на час державної реєстрації права власності (а.с.198-237,т.1).

В примірнику копії реєстраційної справи, яка була надана нотаріусом Макаренко В.М. вже під час розгляду справи судом, наявний звіт про оцінку майна від 28.07.2016 (а.с.218-223,т.3).

Отже, дата складання звіту оцінки майна є підтвердженням того, що всупереч умовам договору його не існувало на час складання вимоги до іпотекодателя 30.11.2015, а відсутність його у примірнику реєстраційної справи, переданої на зберігання до виникнення спору про правомірність дій реєстратора, піддає сумніву його існування на час державної реєстрації права власності.

Незважаючи на те, що доводи про неповідомлення боржника у передбачений спосіб про ціну майна та підстави стягнення були підставою оспорення правомірності дій відповідачів у позовній заяві, рішення суду першої інстанції не містить жодного висновку з приводу наведених обставин, що свідчить про його невідповідність вимогам ст.ст.263,264,265 ЦПК України, і обґрунтованість доводів апеляційної скарги в зазначеній частині.

Надаючи оцінку іншим доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку набуття права власності на підставі договору про іпотечне застереження відноситься до позасудових способів врегулювання, тому не повинно відбуватися за наявності спору щодо розміру заборгованості, що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.

При цьому право кредитора обрання способу захисту в судовому порядку - стягнення боргу одночасно зі зверненням стягнення на майно, не є тотожнім перереєстрації права власності в позасудовому порядку при оскарженні боржником суми заборгованості та факту її існування.

Вбачається зі справи, не заперечувалось сторонами, що як на час звернення стягнення та набуття банком майна у власність, так і на час вирішення цього спору, між сторонами існує спір, який перебуває в провадженні Приморського районного суду м.Одеси про стягнення заборгованості за вимогами банку, та визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки за вимогами ОСОБА_6, в справі призначено кілька експертиз з метою з'ясування наявності факту та суми заборгованості.

Наявність спору щодо заборгованості за кредитним договором також встановлена рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07.06.2016, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру (а.с.22-26,т.1).

Отже, існування спору щодо заборгованості унеможливлює реалізацію права набуття права власності у позасудовий спосіб.

Щодо доводів про наявність арешту як перешкоди для звернення стягнення на предметом іпотеки, то з висновками суду також неможна погодитися, виходячи з такого.

Відповідно до п.6ч.1,п.2ч.4ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Вказаний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права сформований Верховним Судом у постанові від 25.03.2019 у справі № 203/1348/17.

Встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08.07.2016 був накладений арешт на квартиру, належну ОСОБА_6, що виключало можливість перереєстрації права власності.

Не заперечується, що іпотекодержатель має першочергове та пріоритетне право на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна, проте питання про це підлягає вирішенню в судовому порядку, у цій справі перереєстрація відбувалася внаслідок застосування позасудового порядку, що виключало можливість реєстратора вчинення таких дій під час існування заборони.

Крім того, факт перенесення обтяження у цьому випадку не забезпечує прав обтяжувача, оскільки призводить до зміни власника майна, який не відповідає за зобов'язаннями попереднього власника, тому реалізація його прав за рахунок цього майна виключається.

З огляду на встановлені обставини, як банком, так і державним реєстратором не було дотримано вимог договору та закону при зверненні стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності, тому державну реєстрацію не можна вважати такою, що вчинена із дотриманням порядку.

При цьому ОСОБА_2 як спадкоємець є правонаступником всіх прав та обов'язків, що належали ОСОБА_6, в тому числі і права вимоги визнання дій неправомірними, що підтверджено і ухвалою суду про допуск її до участі у справі у якості правонаступника померлого позивача. Відтак висновки суду про те, що у справі вона набула статусу лише члена сім'ї, права якого є похідними від власника майна, є помилковими, і суд першої інстанції дійшов невірного висновку про можливість її виселення саме з таких підстав.

Право на оплату правової допомоги залежить від задоволення позову, судом першої інстанції ухвалене про стягнення з відповідачів 152550 грн. без обґрунтування розміру витрат відповідно до ч.4ст.137 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення про звернення стягнення, то колегія суддів виходить з наступного.

З опису вкладення до цінного листа вбачається, що ТОВ «Франко Пак» 19.12.2016 рекомендованим цінним листом з описом вкладення надіслав на адресу ОСОБА_6 лист - повідомлення (а.с.222,т.1).

Відносини між ТОВ «Франко Пак» та ПАТ «ПУМБ» врегульовані договором про надання послуг від 30.05.2011 та додатковими угодами (а.с.141-147,т.2), тому слід погодитися з доводами банку про те, що останні мали право на відправлення кореспонденції боржникам на виконання замовлення, і сама вимога була банком направлена, умова договору про направлення - дотримана.

Встановлено, що вимога повернулася з позначкою «за закінченням терміну зберігання», тобто адресат ОСОБА_6, будучи повідомленим про необхідність з'явитися на пошту за отриманням кореспонденції, таким правом не скористався, відтак на власний розсуд визначив всі ризики її неотримання.

Зважаючи на такі обставини, факт невручення ОСОБА_6 вимоги не може бути ознакою недотримання процедури повідомлення.

Отже, колегія суддів частково погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що фактичне неотримання не може бути підставою скасування державної реєстрації права власності, хоча і не з підстав обґрунтування, наведеного судом першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_2 з мотивів та підстав, викладених вище.

Вимоги ПАТ ««Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про зобов'язання звільнити приміщення, виселення, зняття з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 ґрунтувалися на праві власності на квартиру, і оскільки таке право оспорене, то підстави для їх задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,376,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» щодо прийняття та реалізацію рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати неправомірними дії державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка Валерія Михайловича щодо прийняття рішення про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка Валерія Михайловича про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, номер 30737574.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, номер запису про право власності 15692378 від 28.07.2016 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про зобов'язання звільнити приміщення, виселення, знятття з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 -відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.04.2019.

Головуючий:

Судді: