КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3208/17 Головуючий у суді І інстанції Васалатій К.А.
Провадження № 22-ц/824/106/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2018 року у справі за позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Бердичівської РДА Житомирської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 22 листопада 2007 року він перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду від 18 листопада 2016 року було розірвано. Від спільного подружнього життя вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сім'я проживала у квартирі його батька ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, проте сімейне життя не склалося, тому ще до ухвалення рішення про розірвання шлюбу, незважаючи на відвідування дитиною першого класу спеціалізованої школи з поглибленим вивченням німецької мови, відповідач виїхала разом із сином з квартири, хоча її ніхто не виганяв.

Позивач вказав, що його як батька не було повідомлено про те, де зараз знаходиться дитина, оскільки на телефонні дзвінки мати не відповідала, але випадково йому стало відомо, що відповідач разом з дитиною переїхали до м. Бердичева Житомирської області та проживають АДРЕСА_3. Він не має змоги безперешкодно бачитися із сином, проте бажає брати участь у його житті та виховані, адже офіційно працевлаштований, має постійну заробітну плату та може забезпечувати дитину усім необхідним для його звичного способу життя і розвитку. Крім того, у квартирі батька для дитини створені належні умови для проживання, навчання та виховання.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд визначити способи його участі як батька у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином:

1) два вихідні дні (субота та неділя), з 19:00 год. п'ятниці або суботи з 18:00 год. до неділі 18:00 год. за фактичною адресою проживання батька: АДРЕСА_2 без присутності матері. У разі неможливості провести із сином цей час та дні, що пов'язані з хворобою дитини або робочими днями батька, надати останньому можливість провести зустріч у інші дні, про що сторони додатково повинні домовитись про час та дні зустрічі не менше ніж за 1 (одну) добу до запланованої дати зустрічі;

2) спільний відпочинок двічі на рік під час зимових та літніх канікул або державних свят терміном до 10 діб кожен, попередньо узгодивши деталі з матір'ю дитини;

3) спільне святкування дня народження дитини у сам календарний день або інший присвячений його святу;

4) необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

5) в день побачення із сином батько має право забирати його з дому чи шкоди особисто.

Також позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина.

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Бердичівської РДА Житомирської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні.

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що після припинення шлюбних відносин із його сином ОСОБА_4 та переїзду до м. Бердичева Житомирської області, колишня невістка ОСОБА_3 створює йому перешкоди у спілкуванні з внуком та він не може вільно брати участь у його вихованні. Він неодноразово пропонував відповідачу вирішити майнові питання та придбати для онука квартиру, однак останню постійно не влаштовують його пропозиції.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_5 просив суд визначити способи його участі як діда у вихованні та спілкуванні із внуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином:

1) один вихідний день (субота та неділя), з 9:00 год. до 18:00 год. за адресою: АДРЕСА_2, без присутності матері. У разі неможливості провести з внуком цей час та день, що пов'язані з хворобою дитини або іншими обставинами, надати останньому можливість провести зустріч у інший день, про що сторони додатково повинні домовитись про час та день зустрічі не менше ніж за 1 (одну) добу до запланованої дати зустрічі;

2) необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між дідом та внуком;

3) в день побачення з внуком дід має право забирати його з дому особисто;

4) на період шкільних канікул дід має право проводити більше часу з внуком.

Також позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні внука.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано ОСОБА_4 побачення з неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері ОСОБА_3: щовівторка та щочетверга з 19:00 год. до 21:00 год. зустрічаючи із школи; щоп'ятниці з 19:00 год. до суботи 15:00 год. перший та третій тиждень місяця та щосуботи з 17:00 год. до неділі 15:00 год. другий та четвертий тиждень місяця повертаючи до місця мешкання дитини; а кожного 15 червня відповідного року в день народження ОСОБА_6 побачення не менше 8 год. без присутності матері.

Встановлено час спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері ОСОБА_3 у святкові дні з 10:00 год. до 16:00 год. та протягом дитячих канікул у навчальних закладах з 10:00 год. до 17:00 год.

Встановлено обов'язкову можливість спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисто між собою за допомогою телефонного, поштового, електронного зв'язку протягом робочого тижня.

Дозволено ОСОБА_4 відпочинок разом із неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на курортах або оздоровчо-профілактичних закладах України один раз на рік не менше аніж 30 календарних днів з 15 червня 2025 року за попередньою згодою із дитиною.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Надано ОСОБА_5 побачення з неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері ОСОБА_3: щосуботи з 10:00 год. до 15:00 год. перший та третій тиждень місяця та щонеділі з 11:00 год. до 16:00 год. другий та четвертий тиждень місяця; а кожного 15 червня відповідного року в день народження ОСОБА_6 побачення не менше 4 год. за попереднім погодженням із батьками.

Встановлено час спілкування ОСОБА_5 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері ОСОБА_3 у святкові дні з 11-00 год. до 16-00 год. та протягом дитячих канікул у навчальних закладах з 11:00 год. до 17:00 год.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково з урахуванням висновку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради № 02-16/1071 від 20 червня 2017 року, а саме визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_6 наступним чином:

1) два вихідні дні (субота та неділя), з 12:00 год. до 17:00 год. суботи або неділі - за згодою між батьками. У разі неможливості побачень з дитиною у визначені дні, через хворобу дитини або робочими днями ОСОБА_4, батьку надається можливість провести зустріч у інші дні, за попередньою домовленістю батьків про час та дні зустрічі (за 1 (одну) добу до запланованої дати зустрічі), після побачень батька та сина з обов'язковим поверненням сина за місцем прописки, проживання;

2) спільний відпочинок двічі на рік (під час зимових канікул або державних свят) терміном до 10 діб кожен, попередньо узгодивши деталі з матір'ю дитини;

3) спільне святкування дня народження дитини у календарний день народження або інший день (за домовленістю);

4) необмежене спілкування з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

5) в день побачення із сином забирати його з дому або школи особисто, за згодою матері.

6) дозволити ОСОБА_4 відпочинок разом з неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на курортах або оздоровчо-профілактичних закладах України один раз на рік не менше аніж 30 календарних днів з 15 червня 2025 року за попередньою згодою із дитиною.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відповідач просила відмовити у повному обсязі за безпідставністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що полягають в незалученні до участі у справі належної третьої особи Органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області, який розглядав питання щодо визначення способів участі батька у виховані сина, а також вийшов за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб виховання дитини, який не просили позивачі, без врахування думки відповідача та наданого висновку органу опіки та піклування. Справа розглянута судом з порушенням стадійності, з порушенням прав відповідача на участь в судовому процесі через представника, а рішення суду має недоліки в частині порядку його оскарження. Відповідач погоджується з тим, що дід та батько мають право спілкуватися з сином та відповідно з онуком, вона жодного разу не чинила перешкод у їхньому спілкуванні з дитиною і доказів цього матеріали справи не містять. Звертає увагу на той факт, що батько дитини як приїжджав так і продовжує приїжджати інколи до дитини, жодного разу йому не було відмовлено. При цьому є незрозумілими вимоги діда дитини щодо усунення перешкод у спілкуванні з онуком, так як жодного раз поки відповідач з сином проживає в м. Бердичеві останній не намагався приймати участь у вихованні онука. Відповідач вважає, що порядок спілкування, який визначений оскаржуваним рішенням суду, обмежує час на виховання та участь матері у житті дитини, а також негативно вплине на розвиток дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів за довіреностями - адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Відзив мотивований тим, що після переїзду до м. Бердичева Житомирської області відповідач постійно чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, що підтверджується неодноразовими звернення позивача - батька дитини до уповноважених органів. Відповідач вводить суд в оману щодо її позбавлення права на справедливий суд, оскільки її представник з'явився в судове засідання 19 січня 2018 року без належних документів, що підтверджують його повноваження, а сама відповідач без поважних причин не з'явилася в судове засідання 4 жовтня 2018 року, в якому було проголошено рішення суду. Також під час розгляду справи було встановлено, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною не тільки батьку, я й дідусю, який також звернувся до суду за захистом свого порушеного права на підставі положень статтей 159, 257, 263 СК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 22 листопада 2007 року ОСОБА_4та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сім'я проживала та зареєстрована у квартирі, загальною площею 118,30 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності батьку ОСОБА_4- ОСОБА_5, який є співпозивачем у справі.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 29 листопада 2016 року, складеного головним спеціалістом відділу соціального-правового захисту дітей та затвердженого начальником служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, у зазначеній квартирі створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання дитини.

Рішенням Оболонськогорайонного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_4та ОСОБА_8 розірвано за ініціативою позивача, а відповідачу відновлено дошлюбне прізвище «ОСОБА_8».

Встановлено, що малолітній ОСОБА_6 відвідував перший клас Спеціалізованої школи № 239 м. Києва з поглибленим вивченням німецької школи, проте ще до ухвалення рішення про розірвання шлюбу, а саме 20 жовтня 2016 року відповідач забрала дитину зі школи у зв'язку з переїздом до місця проживання її батьків за адресою: АДРЕСА_3.

Як зазначала відповідач, вона виїхала з дитиною у зв'язку із негативним ставленням позивачів до неї та примушуванням разом з дитиною покинути квартиру батька чоловіка. З цього приводу вона зверталася до правоохоронних органів та служби у справах дітей з письмовими заявами, копії яких долучила до матеріалів справи.

На даний час малолітній ОСОБА_6 навчається у Бердичівському загальноосвітньому навчально-виховному комплексі № 4 Житомирської області, що підтверджується довідкою № 138 від 20 жовтня 2016 року та його характеристикою з цього закладу від 5 травня 2017 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі мають право приймати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а оскільки між сторонами виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька та діда з дитиною, суд дійшов висновку про визначення способів участі позивачів у вихованні дитини за власним переконанням з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, яка може негативно вплинути на її розвиток, а також психічного та фізичного стану малолітньої дитини.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини 1, 2 статті 159 СК України).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 3 статті 3 Конвенції про права дитини).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не заперечує проти спілкування ОСОБА_4з їхнім малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте між ними існують непорозуміння, які носять особистий характер, і така ситуація в їх особистих відносинах не надає можливості мирним шляхом вирішувати питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожного із батьків.

Оскільки між батьками не має згоди щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20 «Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування Бердичівської РДА Житомирської області, яка визначена позивачами третьою особою у справі, щодо вирішення спору, який виник між сторонами.

Служба у справах дітей Бердичівської РДА Житомирської області неодноразова повідомляла суд, що на території м. Бердичева Житомирської області, де проживає відповідач з малолітнім сином, вона не здійснює виконавчу владу та не реалізує повноваження, тому порушувала питання про заміну у справі належного органу опіки та піклування.

Представник позивачів ОСОБА_9 також подавала до суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області, проте як свідчать матеріали справи дане питання так вирішено і не було.

Натомість до суду було надіслано висновок органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області № 02-16/1071 від 20 червня 2017 року, згідно якого визначено способи участі батька ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином:

1) два вихідні дні (субота та неділя), з 19:00 год. п'ятниці або з 18:00 год. суботи до неділі 18:00 год. - за згодою між батьками. У разі неможливості побачень з дитиною у визначені дні, через хворобу дитини або робочими днями ОСОБА_4, батьку надається можливість провести зустріч у інші дні, за попередньою домовленістю батьків про час та дні зустрічі (за 1 (одну) добу до запланованої дати зустрічі);

2) спільний відпочинок двічі на рік (під час зимових канікул або державних свят) терміном до 10 діб кожен, попередньо узгодивши деталі з матір'ю дитини;

3) спільне святкування дня народження дитини у календарний день народження або інший день (за домовленістю);

4) необмежене особисте спілкування з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

5) в день побачення із сином забирати його з дому або школи особисто, за згодою матері.

Із даного висновку вбачається, що він є достатньо обґрунтованим, не суперечить наявним у матеріалах справи доказам та інтересам дитини, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15 червня 2017 року спірне питання розглядалося в присутності батьків, а також малолітнього ОСОБА_6, який пояснив, що бажає спілкуватися з батьком, але до м. Києва поїде лише з матір'ю. На засіданні комісії батьки дійшли згоди, що всі деталі побачень батька із сином будуть вирішувати за спільною згодою.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 запропонував суду схожий варіантйого участі у вихованні та спілкуванні із сином, за винятком проведення часу з дитиною за фактичною адресою проживання батька без присутності матері та надаючи собі право в день побачення забирати дитину з дому або школи особисто без згоди матері.

Вирішуючи спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд першої інстанції на вище вказане уваги не звернув, ухвалив судове рішення про часткове задоволення позову без врахування висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов'язковим, порушуючи процесуальні норми та належним чином не мотивуючи своїх висновків, суд самостійно встановив способи участі позивача у вихованні дитини, які не були предметом судового розгляду.

Колегія суддів при вирішенні цього спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною її батька, який проживає окремо від дитини, враховує передусім інтереси дитини з урахування встановлених обставин справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися із сином, колегія суддів, враховуючи вік дитини, особливості розвитку дитини в такому віці, які обумовлені характером та тривалістю її відносин, чуттєво - емоційного зв'язку з матір'ю та небажання дитини проводити час з батьком поза межами міста свого проживання, встановлює такий порядок та спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6, який рекомендований висновком органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області № 02-16/1071 від 20 червня 2017 року та відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Вимоги позивача про забезпечення реалізації його батьківських прав шляхом щотижневих побачень за місцем свого проживання без присутності матері, на думку колегії суддів, не відповідають якнайкращим інтересам дитини, оскільки передбачають щотижневі переміщення дитини з її постійного місця проживання та навчання у м. Бердичеві Житомирської області до місця проживання батька у м. Києві, враховуючи, що всі деталі побачень батька із сином повинні вирішувати за спільною згодою батьків.

За правилом статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Проте, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 не надано доказів звернення до відповідного органу опіки та піклування та висновку щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті розгляду питання щодо участі діда у спілкуванні та виховані внука, подання якого при розгляді таких категорій справ є обов'язковим, а на стадії апеляційного провадження суд позбавлений процесуальної можливості залучення належного органу опіки та піклування до участі у справі, тому колегія суддів, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, вважає за необхідне відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позову, що не позбавляє останнього на повторне звернення до суду з відповідними вимогами.

За таких обставин, розглядаючи зазначені позови, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню в оскаржуваній частиніз ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки жодною із сторін питання стягнення судових витрат у справі не порушувалося, то понесені ними такі витрати відповідно до вимог статей 13, 141, 382 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2018 рокув частині часткового задоволення позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованніскасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином:

1) два вихідні дні (субота та неділя), з 19:00 год. п'ятниці або з 18:00 год. суботи до неділі 18:00 год. - за згодою між батьками. У разі неможливості побачень з дитиною у визначені дні, через хворобу дитини або робочими днями батька, надати можливість ОСОБА_4 провести зустріч у інші дні, за попередньою домовленістю батьків про час та дні зустрічі (за 1 (одну) добу до запланованої дати зустрічі);

2) спільний відпочинок двічі на рік (під час зимових канікул або державних свят) терміном до 10 діб кожен, попередньо узгодивши деталі з матір'ю дитини - ОСОБА_3;

3) спільне святкування дня народження дитини у календарний день народження або інший день (за домовленістю);

4) необмежене особисте спілкування з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

5) в день побачення із сином забирати його з дому або школи особисто, за згодою матері.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М.Кулішенко