Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/14367/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягувати із відповідача аліменти на користь сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у розмірі 1000, 00 грн щомісяця, починаючи з жовтня 2018 та до закінчення навчання - 01.07.2019.

В обґрунтування вимог зазначила, що з червня 1999 року до квітня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають п'ятеро спільних дітей, четверо з яких є неповнолітніми, а найстарший син - ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_8. Вказала, що син навчається на 4 курсі денного відділення будівельного коледжу Житомирського національного агроекологічного університету м. Житомира та закінчує навчання 30.06.2019 на безоплатній основі та отримує стипендію. Зазначила, що окрім стипендії, іншого доходу син не має, а тому потребує матеріальної допомоги для забезпечення його усім необхідним для навчання, харчування, одягу, дозвілля. Вказала, що відповідач допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, водночас має у власності кілька авто, частину квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також придбав у 2017 році в новобудові «Вернісаж» однокімнатну квартиру. Крім того вказала, що відповідач активно займається підприємницькою діяльністю, хоча офіційно припинив її як ФОП ще у 2011 році, і має значний матеріальний дохід, а відтак має реальну змогу допомагати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. Посилаючись на положення ст. 199 СК України просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її позовної заяви. Зазначає, що судом першої інстанції було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому просила апеляційний суд витребувати докази на підтвердження її вимог.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, надала відповідні пояснення.

ОСОБА_2 до апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.05.2000 (а.с. 3)

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_3 досяг повноліття.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є студентом 4 курсу денного відділення Будівельну коледжу Житомирського національного агроекологічного університету м. Житомира за рахунок коштів державного бюджету, термін навчання -з 01.09.2015 по 30.06.2019 (а.с. 5). Він проживає та зареєстрований разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітній син сторін дійсно не працює, навчається у навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги, проте позивачкою не надано належних та допустимих доказів активного зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю та отримання доходу, купівлі за власні кошти у новобудові квартири, а відтак не доведено спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що позивачка є матір'ю п'ятьох дітей, четверо з яких є неповнолітніми, приживають разом із нею та перебувають на її утриманні та не має змоги працювати, що свідчить про її скрутний матеріальний стан (а.с. 4, 6, 7). В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона іноді займається репетиторством, проте отриманих коштів не вистачає для утримання дітей.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2017 року по справі №295/4778/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 04.05.2017 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 6).

Вказане рішення перебуває на виконанні.

В апеляційному суді позивачка також пояснила, що відповідач спочатку не сплачував аліменти на дітей, а тому утворилась заборгованість. Проте, в подальшому він почав платити аліменти, а за останні два місяці ( грудень 2018 року та за січень 2019 року) він сплатив трохи більше 20 000 грн, та підтвердила це випискою з Приватбанку по її рахунку.

Вказані обставини позивачка просила вважати як доказ фінансової спроможності відповідача сплачувати аліменти на дітей, у тому числі на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Син сторін - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 досяг повноліття і зобов'язання відповідача щодо сплати аліментів на підставі ст. 183 СК України на його утримання припинилося, проте оскільки ОСОБА_3 продовжує навчання він має право на отримання аліментів в порядку положень ст. 199 СК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із статтею182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є багатодітною матір'ю і на її утриманні перебуває 5 дітей. Відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку допомоги на утримання не надає, проте є працездатним та докази його неможливості надавати допомогу повнолітньому сину ОСОБА_3, який продовжує навчання, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, у власності ОСОБА_2 перебуває Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 та ј частина квартири АДРЕСА_1, два автомобілі, що свідчить про його матеріальну забезпеченість.

Водночас, рішенням суду із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання 5 дітей у розмірі 5000 грн, яке відповідач не оскаржив, що свідчить про його фактичну згоду і фінансову спроможність сплачувати аліменти у визначеній сумі.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який навчається, проте не працює та не має будь-якого додаткового доходу, є обгрунтованими, а тому вважає за можливе визначити розмір аліментів на його утримання на період навчання в сумі 1000 грн. щомісяця, що підлягають стягненню із відповідача.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.01.2019 по справі № 346/103/17 та зазначає, що аліменти стягуються із відповідача щомісяця без врахування часу канікул у навчальному закладі та, виходячи із заявлених позовних вимог, у період із 29 жовтня 2018 року до 01 липня 2019 року.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи є суттєвими та приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасування із постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи із 29 жовтня 2018 року до 01 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.02.2019 року.

Головуючий Судді