Справа № 316/1409/18
Провадження № 2/316/98/19
"08" лютого 2019 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.,
секретар судового засідання Черкашина О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу №316/1409/18 за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості відповідної частки автомобіля,-
14.08.2018 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі свого представника за письмовим договором (а.с.11) та ордером (а.с.12) адвоката ОСОБА_2 (далі представник позивача) з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості відповідної частки автомобіля з підстав передбачених ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, у спосіб захисту передбачений ст.16 ЦК України.
В обґрунтування позовної заяви, представник позивача адвокат ОСОБА_2 зазначає, що 01.06.1994 року позивачка - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що міським відділом реєстрації актів громадянського стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області зроблено запис №6 в книзі реєстрації актів про одруження та видано свідоцтво про одруження серія І-ЖС №074293. Спільне життя подружжя не склалось, у зв'язку з чим на теперішній час відповідачем подана позовна до суду про розірвання шлюбу.
Згідно довідки-розрахунку Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, станом на 31.07.2018 р. вартість автомобіля марки BMW 520, 1989 року випуску становить 1578790,58 гривень.
В добровільному порядку відповідач ділити майно не бажає, згоди досягнуто між сторонами не було.
Оскільки зазначений автомобіль знаходиться у постійному користуванні відповідача, позивачка бажає отримати грошову компенсацію за належну їй половину від вартості даного автомобіля, у звязку з зазначеним, представник позивача, просить суд:
- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 793,90 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана цивільна справа була розподілена до провадження судді Енергодарського міського суду Запорізької області Вільямовській Н.О. (а.с.14) та ухвалою від 17.08.2018 р. провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с.16)
Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.10.2018 р. ОСОБА_4 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.30).
У звязку з закінченням повноважень судді Енергодарського міського суду Запорізької області Вільямовської Н.О., розпорядженням №13-336 від 07.11.2018 р. по справі призначено повторний автоматизований розподіл між суддями (а.с.44) та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена цивільна справа перерозподілена до провадження судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульбі О.М. (а.с.45).
Ухвалою від 07.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Енергодарського міського суду Бульба О.М. та призначено до розгляду (а.с.46).
В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника адвоката ОСОБА_2, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.23).
В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі письмового договору про надання правової допомоги №123 (а.с.55) та ордеру (а.с.53) не зявились надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.52). Крім того, представником позивача було зменшено позовні вимоги, у звязку з ринковою вартістю легкового автомобіля марки BMW 520, 1989 року випуску, станом на 22.10.2018 р., відповідно до інформаційного повідомлення №254, та просить суд:
- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 352,40 грн.
Крім того, не заперечує щодо розгляду справи у заочному провадженні.
Уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився повторно, клопотань або заяв про відкладення розгляду справи, відзиву або заперечень на позовну заяву до суду не надав. Копії ухвал суду разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надсилалась на поштову адресу зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача відповідно до інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.20) рекомендованою кореспонденцією через відділення «Укрпошти», однак, до суду повернулись поштові конверти судового відправлення з відміткою «Укрпошти» про неотримання судових поштових відправлень (а.с.42, 43, 49), що свідчить про їх неотримання відповідачем. Дані про місце роботи відповідача або його електронна поштова скринька у суду відсутні.
У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Крім того, відповідач викликався до суду також через оголошення розміщені на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.35).
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.ст.13, 28, 128, 131, 223, 280 ЦПК України, відсутність клопотань про відкладення слухання справи, наявність згоди сторони позивача про розгляд справи у заочному провадженні за відсутності відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку її місцем його проживання, ухваливши заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЖС №074293 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.8). На час розгляду справи у суду відсутні відомості, що шлюб між сторонами розірвано.
Отже, судом встановлено, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу між сторонами по справі.
Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч.2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України).
Матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами договорів щодо права власності на спірний автомобіль, або домовленості щодо користування та розпорядження спірним автомобілем, або доказів, що спірний транспортний засіб було придбано безпосередньо за кошти відповідача або позивача по справі, а отже, з урахуванням вищезазначеного, вважається, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя: позивача по справі - ОСОБА_1 та відповідача по справі - ОСОБА_3.
Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до змісту ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є об'єктом права спільною сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Судом встановлено, що будь-яких домовленостей між сторонами у цій справі щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не укладалось, шлюбний договір між сторонами не укладався. А отже, частка кожного з подружжя у спільному майні складає по 1/2 частині, відповідно.
Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив: п.22, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Отже, судом встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками спірного автомобіля. Доказів наявності згоди між подружжям (сторонами по справі) щодо вартості спірного автомобіля матеріали справи не містять.
Частиною 3 ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 24, 41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 358, 361, 364 ЦК України, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.
При цьому, статтею 364 ЦК України передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.
Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За положеннями вказаної норми правовим наслідком поділу майна між співвласниками спільної часткової власності є припинення права спільної часткової власності на це майно. Вказані наслідки стосуються і виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, а також у випадку одержання співвласником, який бажав виділу, грошової компенсації за свою частку від інших співвласників. В такому разі право співвласника, який отримав грошову компенсацію, на його частку у спільному майні припиняється, а у співвласника, який сплатив цю компенсацію, виникає право власності на його частку.
У відповідності до вимог ч.1 та ч.2 ст.364 ЦК України,щодо виділу частки із майна, яке є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, а також компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
При розгляді даної справи суд вважає необхідним врахувати наступні факти: частки сторін не можуть бути виділені в натурі, тому що автомобіль є неподільною річчю; спільне користування автомобілем між сторонами неможливе; жоден із сторін не має можливості використовувати своє право власності на нього у повному обсязі, оскільки домовленостей між подружжям щодо спірного автомобіля не встановлено, а отже наявне порушення відповідачем право позивача на частку спірного автомобіля.
Не маючи можливості користуватися своєю власністю, за відсутності згоди між сторонами, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем були доведені обставини на які він посилався при зверненні до суду з даним позовом, належними та допустимими доказами, у звязку з чим, уточнені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно квитанції від 14.05.2018 р. стороною позивача було сплачено судовий збір за звернення до суду з даним позовом, в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.2)
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог, суд вважає що розмір судового збору в сумі 352 грн. 40 коп., який просить в уточнених вимогах стягнути представник позивача з відповідача на користь позивача відповідає вимогам ч.1 ст.141 ЦПК України, а отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 28, 77-83, 128, 131, 223, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 353, 355 ЦПК України, суд
Вимоги позову задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - судові витрати у вигляді судового збору в сумі 352 (трьохста пятдесяти двох) гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Запорізького апеляційного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами), при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба