Справа № 621/3313/18
Провадження № 2/621/305/19
УХВАЛА

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві заяву ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

До Зміївського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, набуте в період шлюбу.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2018 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження автомобілю Mercedes Benz Vito 111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску.

24.01.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходу забезпечення позову, в якій просив скасувати захід забезпечення позову у вигляді арешту, залишивши заборону відчуження автомобілю Mercedes Benz Vito 111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1. Свою заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що експлуатація авто йому необхідна для здійснення догляду за його похилим батьком та заробітку коштів для існування та придбання ліків батькові.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3, не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше пяти днів з дня надходження його до суду.

Враховуючи положення зазначеної норми, той факт, що процесуальним законодавством не передбачена обов'язкова участь заявника при розгляді клопотання про скасування заходів забезпечення позову, те, що ОСОБА_1 та його представнику надавалась можливість довести свою позицію у судовому засіданні, яке проводилось за участю сторін, визначені процесуальні строки розгляду вказаного клопотання, неповідомлення заявника про причини неявки до суду, суд вважає за можливе розглянути клопотання за його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, до суду надали письмові заперечення проти скасування заходу забезпечення позову, вказуючи на те, що ОСОБА_1 раніше звертався до Зміївського районного суду Харківської області із аналогічною заявою про скасування заходів забезпечення позову, проте, в подальшому свою заяву залишив без розгляду. В січні 2019 року, достовірно знаючи про арешт автомобіля, відповідач на спірному транспортному засобі виїхав на тимчасово окуповану територію України - до Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 звернулась до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби за розясненнями щодо вивезення транспортного засобу. В Зміївському районному відділі державної виконавчої служби позивачу був виданий ОСОБА_3 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно з яким 13.12.2018 року Зміївським районним відділом ДВС до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені відомості щодо арешту спірного транспортного засобу. В той же час, державним виконавцем не виконана норма ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки відповідач вчиняв перешкоди в описі спірного майна та передачі його на відповідальне зберігання. При цьому, жодних заборон чи обмежень на добросовісне користування спірним автомобілем відповідачу ані ухвалою суду, ані діями державного виконавця не передбачено та не встановлювалось в майбутньому. Крім того, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в його клопотанні, зокрема, не надано документів про встановлення батькові відповідача групи інвалідності, не зазначено які саме перешкоди у наданні батькові медичної допомоги викликає арешт автомобілю тощо. На підставі викладеного позивач та її представник вважали клопотання ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В обґрунтування наявності підстав для скасування заходу забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що арешт транспортного засобу позбавляє його можливості вільно використовувати автомобіль та здійснювати догляд за похилим батьком, який постійно потребує медичної допомоги у звязку із наявною групою інвалідності та тяжкими захворюваннями, на які страждає батько ОСОБА_1

Проте, на підтвердження вказаних обставин суду достовірних доказів не надано, додано до клопотання лише копію довідки сімейного лікаря та направлення на стаціонарне лікування, з яких вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря із зазначенням діагнозу.

При цьому, ОСОБА_1 не надано відповідної копії довідки МСЕК про встановлення його батькові групи інвалідності. Відповідачем не зазначено в чому саме полягає ускладнення в наданні медичної допомоги батькові.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про відсутність у нього можливості вільно користуватися спірним автомобілем суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обовязок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

З копії матеріалів виконавчого провадження № 57916816 вбачається, що 13.12.2018 року старшим державним виконавцем Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_2 про примусове виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2018 року про забезпечення позову.

Також 13.12.2018 року старшим державним виконавцем Нагорною Н.М. було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на автомобіль Mercedes Benz Vito 111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску. Відповідні відомості було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, де була зазначена і заборона відчуження вказаного автомобілю.

23.01.2019 року головним державним виконавцем Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_7 складено ОСОБА_7, в якому зафіксовано факт перешкоджання ОСОБА_1 державному виконавцю в описі та переданні на відповідальне зберігання транспортного засобу Mercedes Benz Vito 111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1, на який ухвалою Зміївського районного суду Харківської області накладеного арешт.

31.01.2019 року головним державним виконавцем Шевчуком А.І. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, з якої вбачається, що спірний автомобіль було описано, на нього накладено арешт та заборона відчужувати, а також заборона приводити вказане майно в гірший стан. При цьому, ОСОБА_1 визначено відповідальним зберігачем транспортного засобу Mercedes Benz Vito 111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 та останнього попереджено про кримінальну відповідальність. Арештоване майно передано ОСОБА_1 під розписку.

З вказаних документів встановлено, що ОСОБА_1 не заборонено використання автомобілю Mercedes Benz Vito 111 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 і на даний час транспортний засіб перебуває у користуванні заявника.

При цьому, як зазначала ОСОБА_2 остання також не заперечує проти користування ОСОБА_1 спірним автомобілем.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства, ОСОБА_1 не позбавлений можливості користуватися спірним автомобілем, в тому числі, й для задоволення потреб хворого батька.

В ході розгляду справи також встановлено, що ОСОБА_1 допускав виїзд на зазначеному автомобілі на тимчасово-окуповану територію України до Автономної Республіки Крим. Даний факт не заперечувався самим відповідачем.

Вказане може свідчити про ухилення ОСОБА_1 від виконання обмежень, визначених ухвалою Зміївського районного суду Харківської області про забезпечення позову, а отже, скасування забезпечення позову у вигляді арешту може порушити права ОСОБА_2 як позивача у справі.

Крім того, розглядаючи судом заяву про забезпечення позову, а саме при винесенні ухвали від 03.12.2018 року, судом було враховано, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, в разі його задоволення, в звязку з чим судом було прийнято рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як розяснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства, при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки на даний час не надано доказів на підтвердження зазначених обставин у заяві про скасування заходів забезпечення позову, враховуючи той факт, що справа перебуває на розгляді та остаточне рішення судом не ухвалено, у суду відсутні підстави для задоволення даного клопотання ОСОБА_1 стосовно скасування заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 260, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: