Справа № 914/4395/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/2633/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семена І.Р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

Головний державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семен І.Р. звернувся з поданням, погодженим з начальником Сихівського ВДВС м.Львова ОСОБА_5, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи своє подання, покликався на те, що на виконанні у Сихівському ВДВС м.Львів перебуває виконавче провадження №52020604 з виконання виконавчого листа №914/4395/14, виданого 13.03.2015 Господарським районним судом Львівської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості у розмірі 221 968,10 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2, дата народження 26.07.1979. Однак рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду та приховування свого матеріального стану, боржник ухиляється від виконання боргових зобов»язань, на виклики державного виконавця не з»являється. Оскільки боржник добровільно рішення суду не виконує, а вжиті заходи примусового характеру результатів не дали, державним виконавцем подано вказане подання.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2018 року подання головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семена І.Р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань покладених на нього рішеннями суду.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що державним виконавцем не надано жодних доказів ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, що свідчить про безпідставність такого подання та незаконність постановленої ухвали. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання.

Головний державний виконавець Сихівського ВДВС м. Львова Семен І.Р. подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, тому розгляд справи проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що на виконанні у Сихівському ВДВС м.Львів перебуває виконавче провадження №52020604 з виконання виконавчого листа №914/4395/14, виданого 13.03.2015 Господарським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості у розмірі 221968,10 грн.

Як убачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 441 ЦПК України, п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» та задовольняючи подання державного виконавця, виходив з того, що рішення суду про стягнення заборгованості у розмірі 221 968,10 грн з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» не виконується. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2016 та 31.07.2017 боржник не володіє нерухомим майном. Стосовно осіб боржників, які працюють та трудовими та цивільно-правовими договорами інформація щодо ОСОБА_2 відсутня. Стосовно осіб-боржників, які отримують пенсії інформацію щодо ОСОБА_2 не знайдено. Згідно відповіді ДФС України інформація стосовно зовнішньоторгівельних інформації стосовно боржника відсутня. Згідно відповіді Головного управління держпраці у Львівській області від 01.08.2017 інформація стосовно рухомого і нерухомого майна зареєстрованого за боржником відсутня. Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 02.11.2017 боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутні. При виході на дільницю за адресою, вказаною у виконавчому документі, встановлено, що майна, яке належить опису, немає , про що складено акт від 28.12.2016. На виклики державного виконавця боржник не з»являється, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Враховуючи наведене, суд вважав, що державним виконавцем вчинено достатньо виконавчих дій, та надано суду докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов»язань, тому подання слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені без повного та всебічного з»ясування всіх обставин, що мають значення.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Так, згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Враховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Крім цього, згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час звернення із поданням) боржник зобов'язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Як убачається із змісту подання та оскаржуваної ухвали, державним виконавцем не наведено жодних обґрунтованих доводів, що вказували б на неправомірні дії чи бездіяльність боржника, які могли б свідчити про його ухилення від виконання рішення суду, таких обставин відповідно не встановлено і судом.

З матеріалів справи убачається, що державним виконавцем дійсно відкрито виконавче провадження, у межах якого винесено постанову про арешт коштів боржника, вчинено запити про отримання інформації стосовно майна та доходів боржника та отримано відповіді на такі, складено акт про відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення. Однак жодних даних про те, що боржник належним чином викликався державним виконавцем, ним не представлено.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся державний виконавець.

Зважаючи на вказане, відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Оскаржувана ухвала слід вважати постановлена передчасно, без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення у справі такої категорії, встановлення яких є необхідністю при вирішенні питання про вжиття заходу обмеження прав особи, про який йдеться у поданні.

Враховуючи вказане оскаржувана ухвала суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з ухваленням постанови, якою у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2018 року скасувати та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семена І.Р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 14.02.2019р.

Головуючий

Судді