Справа № 127/2-200/2004
Провадження № 22-ц/801/398/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуСправа № 127/2-200/2004м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: ОСОБА_3, державного виконавця - Бялого М.Г., представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Кеді М.В., представника Печерського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Коваль Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/2-200/2004 за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича, Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

за апеляційною скаргою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року, яка постановлена суддею Борисюк І.Е. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, повний текст складено 28 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд із скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г., мотивуючи тим, що ним отримано від Головного територіального управління юстиції у м. Києві лист із постановою державного виконавця Бялого М.Г. від 29 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області.

Вважає, що дана постанова є передчасною, не направленою на завершення виконання рішення Європейський суд з прав людини від 17 липня 2014 року. Судове рішення є не виконаним, а винесена постанова перешкоджає подальшому його виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочатим знову у зв'язку із його закінченням.

Просив суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №53654408 від 29 жовтня 2018 року, як передчасної, та зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г. вчинити виконавчі дії з направлення вимоги до Заєць Т.І. про надання нею пояснення причин невиконання рішення суду та надання достовірної інформації урядовому Уповноваженому і Департаменту ДВС про остаточну суму боргу повного розрахунку, визнану ДАК «Укрресурси» перед ОСОБА_3 Також, заявник просив суд винести окрему ухвалу в адресу Міністерства юстиції України про тяганину і неналежне виконання судових рішень.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року ОСОБА_3 поновлено процесуальний строк для звернення до суду із даною скаргою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. від 29 жовтня 2018 року та скасовано її.

Зобов'язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г. вчинити дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення, за яким 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 127/2-200/2004.

В задоволенні вимог в частині зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г. вчинити виконавчі дії з направлення вимоги до Заєць Т.І. про надання нею пояснення причин невиконання рішення суду та надання достовірної інформації урядовому Уповноваженому і Департаменту ДВС про остаточну суму боргу повного розрахунку, визнану ДАК «Укрресурси» перед ОСОБА_3 відмовлено.

Про виконання даної ухвали Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зобов'язано повідомити Вінницький міський суд Вінницької області та ОСОБА_3 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялий М.Г. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року без змін, оскільки вважає її законною.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. було відкрито виконавче провадження №53654408 з виконання виконавчого листа №127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області за судовим рішенням, яким зобов'язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І., в якої перебуває дане виконавче провадження негайно вжити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та направити до Департаменту ДВС Мінюсту України і Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про зведене виконавче провадження № 51119621 для завершення виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 в невиконаній частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Держаним виконавцем неодноразово виносилися постанови про закінчення вищевказаного виконавчого провадженню, які були скасовані в судовому порядку, у зв'язку з чим провадження відновлювалося.

29 жовтня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53654408 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, а саме з виконавчого провадження №53654408, що державним виконавцем Бялим М.Г. 22 вересня 2017 року було винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення.

Після чергового відновлення виконавчого провадження на виконання судового рішення, 09 жовтня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника.

29 жовтня 2018 року державним виконавцем повідомлено про вчинення кримінального правопорушення у зв'язку із невиконанням боржником рішення.

Таким чином, судове рішення, яким зобов'язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І. негайно вжити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та направити до Департаменту ДВС Мінюсту України і Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про зведене виконавче провадження №51119621 для завершення виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року у справі №25663/02 в невиконаній частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження залишилося не виконаним.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 07 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., рішення у справі «Войтенко проти України» (Voytenko v. Ukraine), N 18966/02, пункти 51-54, від 29 червня 2004 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки встановлено, що державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно закінчив виконавче провадження, що порушує право стягувача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що повідомлення Департаменту ДВС Мінюсту України і Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини, адресоване Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 02 листопада 2018 року, тобто після закінчення виконавчого провадження (29 жовтня 2018 року).

В абз.9, 12 повідомлення Департаменту ДВС Мінюсту України і Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини від 02 листопада 2018 року зазначено, що в Печерському районному Відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на примусовому виконанні перебувало зведено виконавче провадження №51119621 і, що ДАК «Укрресурси» постановою Господарського суду м. Києва від 06 квітня 2012 року визнано банкрутом, іншої інформації щодо цього зведеного виконавчого провадження не містить.

Однак, в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_3 зазначив, що у зведеному виконавчому провадженні №51119621, також ще перебуває більше 8 судових рішень про стягнення заборгованості, загальна сума складає більше 1000000 грн., які на даний час є невиконаними, що порушує його права як стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що повідомлення Департаменту ДВС Мінюсту України і Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини від 02 листопада 2018 року, не містить чіткої інформації про зведене виконавче провадження №51119621, зокрема, не зазначено кількість виконавчих проваджень, кількість виконавчих листів, суму яка підлягає стягненню з боржника.

В апеляційній скарзі державний виконавець Бялий М.Г. зазначає, що державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І. звільнена з посади і, що до компетенції державного виконавця Коваль Л.І. належить вирішення даного питання. Однак, не надано підтверджуючих доказів того, що державний виконавець Заєць Т.І. звільнена. Проте, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що державний виконавець Заєць Т.І. перебуває у декретній відпустці.

Разом з тим, колегія суддів, звертає увагу, що державний виконавець Бялий М.Г. не встановив, чи виконані постанови державного виконавця щодо накладення штрафів на державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І., чи притягнуто відповідних осіб до відповідальності за невиконання остаточного судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, постанова державного виконавця Бялого М.Г. від 29 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження є незаконною, порушує гарантії, встановлені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Войтко Ю.Б.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.