КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Букіна О.М.
№22-ц/824/1725/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Чобіток А.О.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2013 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2013 та до його повноліття.

15.10.2013 державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві Дегтярьовою Ю.С. відкрито виконавче провадження №40236056 по виконанню рішення суду.

Разом з тим, за період з 01.04.2013 по 07.07.2015 у відповідача рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 37 484, 52 грн., яку позивач просить стягнути на її користь в порядку ст. 195 СК України.

Також, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2013 по 31.07.2015 у в розмірі 7836, 10 грн. в порядку ст. 196 СК України.

Ураховуючи наведене просила судстягнути з відповідача заборгованість по аліментах у розмірі 37 484, 52 грн., неустойку за період з 01.04.2013-31.07.2015 р. р. у розмірі 7836, 10 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість по аліментах у розмірі 36 895,99 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що висновок суду про наявність заборгованості по аліментах в розмірі 36895,99 грн. є хибним.

Суд незаконно взяв до уваги довідку-розрахунок, що надійшла на адресу суду 19.04.2017 року, не звернувши увагу на довідку про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 17105,90 грн. від 18.08.2017 року.

Висновок суду про те, що він не надав доказів сплати аліментів є необґрунтованим, оскільки 10.12.2015 року ним сплачено 8534,72 грн. Таким чином його заборгованість по аліментах може становити 8571,18 грн., що не врахував суд при вирішенні спору щодо розміру заборгованості по аліментах.

При вирішенні спору суд не надав оцінки довідці ПФУ від 22.11.2016 року та інформації про його заробітну плату. Вважає, що пеня становить 3231,42 грн.

Також судом не взято до уваги нотаріально засвідчену заяву дитини про отримання ним грошових коштів в розмірі 45320,62 грн.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштових відправлень, а саме ОСОБА_4 отримала судову повістку 05.01.2019 року, а ОСОБА_3 - 10.01.2019 року.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.02.1997 року та є батьками сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 09.09.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини заробітку (доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2013 та до його повноліття.

15.10.2013 державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві Дегтярьовою Ю.С. відкрито виконавче провадження №40236056 по виконанню рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09.09.2013 ( а.с. 11-12).

Постановою ВДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві від 14.12.2015 року виконавче провадження по виконанню рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09.09.2013 закінчено на підставі п.6 ч.1 ст.49, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як убачається з наведеної постанови та довідки розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 07.07.2015, тобто досягнення дитини повноліття за відповідачем рахується заборгованість по аліментах у розмірі 37 484, 52 грн.( а.с. 13-16, 47-48).

Заборгованість по аліментам виникла за період з квітня 2013рокупо 07.07.2015року.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості по аліментах позивач посилалася на те, що відповідач добровільно заборгованість не погашає.

Відповідачем в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі звертається увага на те, що між сторонами існує спір про розмір заборгованості, зокрема, ОСОБА_3 вважає, що в державним виконавцем невірно нараховано заборгованість в сумі 37 484, 52 грн.

У частині четвертій статті 195 СК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

У частині дев'ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев'ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач заперечує розмір заборгованості по аліментах, що свідчить про існування між сторонами спору щодо розміру заборгованості за аліментами, тому саме судом, в даному випадку, визначається заборгованість по аліментах, яка підлягає стягненню.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновок суду про наявність заборгованості по аліментах в розмірі 36895,99 грн. є хибним та судом незаконно взято до уваги довідку-розрахунок, що надійшла на адресу суду 19.04.2017 року, не звернувши увагу на довідку про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 17105,90 грн. від 18.08.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції була надано оцінка довідці про заборгованість по аліментах від 10.10.2017 за № 97237 та № 97241, наданій відповідачем, згідно якої станом на 11.07.2014 заборгованість по аліментах становить 19 350,76 грн. та відповідно станом на 07.07.2015 - 17 105,00 грн.та зроблено обґрунтований висновок про те, що ця довідка не може вважатися належним та достовірним доказом по справі.

У зазначених довідках вказано, що перерахунок заборгованості здійснено на підставі заяви відповідача та довідки Оболонського ВДВС у м.Києві, в якій не зазначено ні дати, ні номеру вихідного документу ( а.с. 63, 15).

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що 24.06.2015 постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві виконавче провадження по виконанню в/л №760/8206/13 від 03.10.2013 про стягнення аліментів закінчено з підстав необхідності проведення виконавчих дій ВДВС Солом»янського РУЮ в м.Києві, тобто за місцем проживання боржника. Згідно даної постанови, заборгованість по аліментам станом на 28.05.2015 становила 35 783, 68 грн.

Зазначена постанова відповідачем оскаржена не була.

Судом вірно зауважено, що державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ в м.Києві не маючи в наявності матеріалів виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження закінчено 24.06.2015 року, здійснив перерахунок заборгованості та видав відповідачу довідку -заборгованість по аліментам без дати та номеру, яка в подальшому була надана держвиконавцем ВДВС Солом»янського району м.Києва, тобто після закінчення виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, згідно довідки-розрахунку Солом»янського РВДВС у м.Києві, яка була витребувана судом вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 07.07.2015 становить 37 484, 52 грн.( а.с. 47-48).

Отже, в процесі розгляду справи судом була отримана довідка державного виконавця про розмір заборгованості, яка відповідачем не спростована.

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.12.2015 та відповідний розрахунок заборгованості по аліментах у розмірі 37484,52 грн. відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено не було.

З огляду на те, що постанова державного виконавця від 14.12.2015 року про закінчення виконавчого провадження сторонами не оскаржувалася, та взявши до увагидовідку від 13.04.2017року, суд дійшов вірного висновку про не спростування відповідачем розмірузаборгованості по аліментахв сумі37 484, 52 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги нотаріально засвідчену заяву дитини про отримання ним грошових коштів в розмірі 45320,62 грн. слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції була надана оцінка нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_7 від 25.02.2017 в якій останній стверджує про те, що отримав від батька 45 320, 62 грн. на погашення заборгованості по аліментах і неустойку та не прийнято її до уваги в якості належного та допустимого доказу по справі.

З нотаріально посвідченої заяви від 25.02.2017, яка була надана ОСОБА_7 вбачається, що останній підтверджує те, що ним отримано від батька ОСОБА_3 45 320, 62 грн., із яких: 37 484, 52 грн. заборгованість по аліментам, 7 836,10 грн. неустойки ( а.с.69).

Разом з тим, судом вірно зауважено, що відповідно до рішення суду від 09.09.2013 аліменти стягувалися на користь ОСОБА_4, а не на користь дитини та відповідно заборгованість по аліментах мала бути виплачена чи передана матері дитини, тобто позивачу по справі, а не сину сторін.

Такий висновок суду узгоджується з ч.1 ст.179 СК України, в редакції Закону, яка діяла до 17.05.2017 року, тобто й на момент написання ОСОБА_7 заяви про отримання від ОСОБА_3 45 320, 62 грн. заборгованості по аліментах та пені. Даною нормою Закону передбачалося, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім»я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Оскільки рішенням суду з ОСОБА_3 стягнуті аліменти саме на користь ОСОБА_4, тому належним виконанням даного рішення могла б вважатися передача коштів саме ОСОБА_4, а не сину ОСОБА_7

Крім того, допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_7 показав, що заяву він підписав на прохання батька, її зміст він не читав. Підтвердив, що протягом тривалого часу батько надавав йому кошти на власні потреби, проте не на виконання рішення суду та відповідно він ними розпоряджався на власний розсуд. Разом з цим пояснив, що порахувати конкретну суму, яку надав батько на його прохання, він не може. Зазначену в заяві суму 45 320, 62 грн. в день її написання та пізніше від батька не отримував. Зміст заяви формував батько та нотаріус, він лише її підписав на прохання батька.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_7 від 25.02.2017 року не спростовує відсутність заборгованості по аліментам та пені перед позивачем.

Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про необхідність погашати заборгованість шляхом передачі коштів сину в процесі розгляду справи з урахуванням того, що відповідач суму заборгованості в заявленому розмірі до закінчення розгляду справи так і не визнав. Про відсутність у нього заборгованості по аліментах зазначає і в апеляційній скарзі.

Ні суду першої інстанції, ні до апеляційної інстанції відповідач не надав доказів, які свідчили, що зазначена сума заборгованості за конкретний період безпідставно йому нарахована, або ним погашена в процесі виконання судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не надано доказів сплати аліменти в повному обсязі та відсутності у нього,станом на 07.07.2015 року, заборгованості по сплаті аліментів за вказаним вище рішенням в сумі 37 484,52 грн.

Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2013 - 31.07.2015 р.р. у розмірі 7 836,10 грн. суд першої інстанції підставно виходив з наступного.

Частиною 1 ст.196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З огляду на наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01.04.2013 - 31.07.2015 р.р.

Також судом вірно зауважено, що доказів в підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім не надано.

Суд визначав розрахунок пені виходячи з формули: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з вимогами чинного законодавства, а тому прийнятий судом при визначенні розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про обґрунтованість вимоги про стягнення пені за період з 01.04.2013 - 31.07.2015 р.р. у розмірі 7 836,10 грн.

Також при визначенні розміру заборгованості та пені, які підлягаються стягненню з відповідача на користь позивача судом враховано, що 10.12.2015 відповідачем на користь позивача були перераховані кошти по сплаті аліментів у розмірі 5 539, 13 грн. та 2 885,50 грн., що підтверджується квитанціями ( а.с. 76).

Суд дійшов висновку про те, що зазначені вище квитанції є належними доказами на підтвердження сплати відповідачем заборгованості по аліментам, позивачем не надано доказів того, що вказана сума була врахована держвиконавцем при визначенні загальної суми заборгованості по аліментам станом на 14.12.2015 року, тобто на дату закінчення виконавчого провадження, тому дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру заборгованості по аліментам на вказану вище суму.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах та пені у розмірі 36 895,99 грн.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржувала.

Всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 були предметом дослідження в суді першої інстанції та суд дав їм належну правову оцінку.

Підстав для переоцінки доказів не встановлено.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді А.О. Чобіток

В.А. Шебуєва