провадження № 2-о/243/66/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Словянськ

Суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Ільяшевич О.В, розглянувши заяву ОСОБА_1, представник заявниці ОСОБА_2, про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИЛА:

27 грудня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

29 грудня 2018 року ухвалою суду заяву залишено без руху та наведено мотиви з яких пільги щодо звільнення від сплати судового збору, передбачені п. 21, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», не поширюються на заяву, подану заявницею. Судом запропоновано сплатити судовий збір із зазначенням строку та порядку його сплати.

04 січня 2019 року на виконання вимог ухвали від 29 грудня 2018 року представником заявниці подано до суду заяву, в якій він не погоджується із доводами суду щодо оплати судового збору. Вважає, що неправильно застосувавши норми п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд грубо порушив норми матеріального права, та не взявши до уваги судову практику, обмежив доступ заявниці до правосуддя. При цьому у своїй заяві наводить приклади суддівської практики щодо несплати судового збору суддями першої інстанції, приклади скасування ухвал суддів першої інстанції судами апеляційної інстанції про повернення судового збору у звязку із його несплатою. Зазначає, що ухвала суду про залишення без руху протирічить інформаційному листу Апеляційного суду.

За таких обставин, представник заявниці наполягає на призначенні справи до судового розгляду з тих підстав, що його довірителька звільнена від сплати судового збору на підставі п. 21, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше пяти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Зважаючи на вказану норму чинного законодавства, підставою для повернення є невиконання вимог суду щодо усунення недоліків у заяві та/або несплата судового збору. Втім, положення ст. 185 ЦПК України не позбавляють можливості учасника судового розгляду висловити свої аргументи щодо вимог суду, викладених в ухвалі без руху. При цьому суд вважає за необхідне надати мотивовану оцінку вказаним доводам представника заявниці.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, при отриманні заяви суддя на підставі поданих документів, самостійно повинен вирішити питання, чи відповідає заява вимогам ст. 175 і 177 ЦПК України та зокрема чи оплачена вона судовим збором.

Законом прямо передбачені підстави звільнення від сплати судового збору та випадки, коли судовий збір взагалі не справляється. За таких обставин, обовязок суду полягає у тому, щоб перевірити чи підпадає подана заява під вказані категорію справ. При цьому, саме по собі клопотання про звільнення від сплати судового збору з конкретних підстав, визначених законом, не вимагається та не обмежує обовязку суду перевірити наявність всіх підстав звільнення від сплати судового збору, або його несправляння взагалі.

В ухвалі про залишення без руху заяви від 29 грудня 2018 року, було лише встановлено, що дана заява не підпадає під категорію, за якою судовий збір не справляється, визначену ст.1 ЗУ «Про судовий збір», внаслідок чого суд позбавлений можливості застосувати ці норми чинного законодавства у вказаній заяві.

За змістом п. 21 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

При цьому законодавцем застосовано такі мовні конструкції: як « ….встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із … тимчасовою окупацією території України …, що призвели до вимушеного переселення…».

Отже законодавцем чітко визначено причинно-наслідковий звязок між подією(збройна агресія, конфлікт тощо), яка потягла дію наслідок (вимушене переселення, загибель тощо), який і повинен бути підтверджені судом як факт, що має юридичне значення. Саме на такі підстави наголошено було в ухвалі про залишення заяви без руху, без будь-якої привязки до конкретних видів фактів, що має юридичне значення.

Слід зазначити, що згаданою нормою передбачено чіткий перелік як подій, так і їх наслідків.

Такий наслідок тимчасової окупації як неможливість отримання документів на території, підконтрольній владі України, п. 21 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не містить.

Відповідно до п.2 , ч.1 ст. 1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в України», дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Встановлення факту смерті є різновидом юридичних фактів, що підлягає розгляду в судах, при цьому із заявою про встановлення факту смерті може звернутися та звертається будь-яка особа, незалежно від того, де відбулася смерть особи. Отже обовязок сплати судового збору за подачу заяви до суду та відсутність такого обовязку за отримання свідоцтва про смерть у органах РАЦС не є коректним, та таким, що свідчить про наявність дискримінації в сенсі п.2 , ч.1 ст. 1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в України».

Суд повторно наголошує на тому, що Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладенняфінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобовязання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)).

Суд також зазначає, що звільнення від сплати судового збору за подання заяв про встановлення факту смерті осіб, які є переселенцями та мають відповідну довідку про вимушене переселення, лише на цій підставі саме і свідчить про дискримінаційний підхід, оскільки в такому випадку особи, які не є переселенцями(родичі померлих на окупованій території, померлі особи, які не були за життя переселенцями тощо) не звільнялися б від сплати судового збору, а отже йшла б мова про дискримінацію за місцем проживання.

Дійсно законодавцем визначено певну категорію справ та заявників, які звільненні від сплати судового збору, а також певну категорію справ, у яких судовий збір не справляється.

Законом передбачено загальні підстави звільнення або відстрочення/розстрочення від сплати судового збору наявність скрутного матеріального становища.

Втім п. 21 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судового збору при подачі до суду заяві про встановлення факту смерті у звязку із тимчасовою окупацію, внаслідок якої заявниця не може на території України отримати свідоцтво про смерть, оскільки законодавцем чітко визначено причинно-наслідковий звязок між подією(збройна агресія, конфлікт тощо), яка потягла дію - наслідок(вимушене переселення, загибель тощо), який і повинен бути підтверджені судом як факт, що має юридичне значення.

Суд повторно наголошує також на тому, що такий наслідок тимчасової окупації як неможливість отримання документів на території, підконтрольній владі України, п. 21 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не містить.

Суд також зазначає, що на сьогодні є певна категорія заяв, в яких люди, що переселилися і є переселенцями бажають довести, зокрема, юридичний факт того, що їх переселення відбулося саме внаслідок збройної агресії РФ, оскільки жодним документом, що посвідчує їх переселення, такий наслідок не підтверджено.

Представник заявниці ж звертається до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті особи, яка за життя мала довідку переселенця, але за певних обставин перебувала на окупованій території певний час, де померла внаслідок хвороби.

З огляду на викладене, враховуючи що підстав, визначених законом, звільнення від сплати судового збору, судом не було встановлено, заявниці запропоновано було сплатити судовий збір, у розмірі, передбаченому ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» та одночасно розяснено право на звернення із клопотанням про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, або відстрочення сплати судового збору, відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України.

Щодо зауважень представника заявника відносно судової практики, слід зазначити що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, і при цьому відповідно до вимог частини першої згаданої статті рішення повинно бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, представник заявниці отримав копію ухвали про залишення заяви без руху 03 січня 2019 року.

04 січня 2019 року судом отримана заява представника заявниці, де наведено доводи щодо звільнення заявниці від сплати судового збору, однак вимоги ухвали по сплаті судового збору не виконано.

Виходячи із змісту ч.3 ст. 185 ЦПК України, питання про повернення судового збору вирішується після спливу строку, встановленого судом для усунення недоліків. Отже відповідно до ухвали суду про залишення заяви без руху, строк для усунення недоліків спливає через десять днів з дня вручення копії ухвали 03 січня 2019 року. При цьому, аналіз ч. 3 ст. 185 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що подана 04 січня 2019 року заява не обмежує права особи вчинити дії по усуненню недоліків у встановлений судом строк, який визначений судом з врахуванням часу на поштове надіслання, та не є підставою для скорочення такого строку.

З огляду на викладене, зважаючи що заявницею та/або її представником у строк, встановлений судом недоліки не усунуто, судовий збір не сплачено, суд, приходить до висновку, що заяву слід вважати неподаною та повернути заявниці.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.4, 5, 6 ЗУ «Про судовий збір», -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1, представник заявниці ОСОБА_2, про встановлення факту смерті вважати неподаною та повернути заявниці.

Розяснити в цій ухвалі, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3