Справа № 462/6685/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь 10335,73 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, за період з 07.08.2018 року по 17.10.2018 року в сумі 9573,44 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 29.10.1987 року перебувала у трудових відносинах з ДП «ЛТЗ «ЛОРТА», проте їй не виплачувалася заробітна плата, у зв'язку з чим 06.08.2018 року була змушена звільнитися з роботи за власним бажанням. Так, згідно довідки про доходи невиплачена їй заробітна плата становить 10335,73 грн. Добровільно погасити заборгованість відповідач відмовляється, мотивуючи відсутністю коштів, тому звернулася з даним позовом до суду. Крім того, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь 20565, 564 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 07.07.2018 року по 22.01.2019 року.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони (а.с. 12).

У судовому засіданні представник позивача позов за уточненими вимогами підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним, не заперечує проти стягнення сум зазначених у довідці №60 від 07.02.2019 року, яку долучив представник відповідача та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечив, зазначив, що що дійсно при звільненні, зі ОСОБА_3 не було проведено розрахунку. Крім того, долучив довідку №60 від 07.02.2019 року, з якої вбачаться, що заборгована заробітна плата перед позивачем становить 10335,73 грн., а середній заробіток за час затримки заробітної плати на 11.02.2019 року становить 18672 грн. 92 коп.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 прийнята на роботу у ДП «ЛТЗ «ЛОРТА» 29.10.1987 року та 06.08.2018 року звільнена за власним бажанням, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 8-10).

Також встановлено, що при звільненні з позивачем не було здійснено розрахунку.

Так, з довідки про доходи №128 від 22.08.2018 року вбачається, що заборгована зарплата ОСОБА_3 за період з квітня по серпень 2018 року становить 10335,73 грн. (а.с. 3).

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

А відповідно до ч.1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Разом з тим, з довідки про доходи №128 від 22.08.2018 року вбачається, що заборгована зарплата ОСОБА_3 за період з квітня по серпень 2018 року становить 10335,73 грн. (а.с. 3), яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із роз'яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233Кодексу законівпро працюУкраїни у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Із долученої до матеріалів справи довідки №60 від 07.02.2019 року вбачається, що заборгована заробітна плата ОСОБА_3 становить 10335,73 грн., середньоденна заробітна плата 177,07 грн. (без урахування податків та зборів), а середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати на 11.02.2019 року за 131 робочих днів становить 18672 грн. 92 коп. Вказана довідка сторонами не оспорюється, тому зазначені у ній розрахунки приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з нею було здійснено розрахунку по заробітній платі, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 10335,73 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 18672 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 47, 115 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; 53 10 335,73 грн. (десять тисяч триста тридцять пять гривень 73 коп.) нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 18672,92 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят дві гривні 92 коп.)середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а всього 29008,65 грн. (двадцять девять тисяч вісім гривень 65 коп.), без урахування податків та обов?язкових платежів.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: 79601, м. Львів, вул. Патона, 1, на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; 53.

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, .

Дата складення повного рішення суду 14 лютого 2019 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз