Справа№587/1108/19
Провадження №2/592/3919/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого - судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання Савіної К.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обгрунтовує тим, що 09.09.2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, що був зареєстрований у виконавчому комітеті Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області. З часом їх сімейні відносини з відповідачем ускладнилися. За час спільного проживання вони з`ясували, що вони різні люди, мають різні погляди, цілі та пріоритети у житті. Між ними з різних сімейних питань постійно виникають непорозуміння, вони постійно конфліктують, тому вважає, що налагодити подружнє життя є неможливим і недоцільним. З січня 2014 року вони з ОСОБА_1 проживають хоч і в одному будинку, однак, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, подружніх стосунків не підтримують. Спільних дітей вони не мають. Розірвання шлюбу є їх спільним рішенням. Підставою розірвання шлюбу є відсутність інтересів до збереження сім`ї. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбане наступне майно: садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 Суми, АДРЕСА_2 товариство АДРЕСА_3 ». Право власності на садовий будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 , та земельна ділянка за номером 142, надана для ведення садівництва, площею 0,0599 га, що знаходиться на території Сумської міської ради, м.Суми, садівниче товариство «Тепличний», кадастровий номер :01:002:0142. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, враховуючи, що спірне майно було набуте за час шлюбу, то воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а тому повинно бути поділено між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 , що був зареєстрований 09.09.2009 року у виконавчому комітеті Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області, визнати за нею право власності на Ѕ частину майна, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: Ѕ садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 Суми, АДРЕСА_3 , та Ѕ земельної ділянки за номером 142, надану для ведення садівництва, площею 0,0599 га, що знаходиться на території Сумської міської ради, м. Суми, садівниче товариство «Тепличний», кадастровий номер 010020142; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що з липня 2007 року вони проживали однією сім`єю з ОСОБА_1 . Кошти для придбання будинку вони збирали, це є їх спільні кошти, допомагали її батьки також. Сестра ОСОБА_1 ОСОБА_4 давала кошти ОСОБА_1 в сумі близько 10000дол.США , але не на придбання будинку та земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в частині розірвання шлюбу. Стосовно поділу майна заперечували повністю. Спірні садовий будинок та земельна ділянка не можуть бути спільним сумісним майном подружжя, оскільки дане майно придбано відповідачем за свої особисті кошти, до яких позивачка ніякого відношення не має. Про це свідчить хоча б той факт, що шлюб між позивачкою і відповідачем був укладений 09.09.2009 року, а спірний садовий будинок разом із спірною земельною ділянкою був придбаний відповідачем 02.10.2009 року, тобто менш ніж через місяць. За цей проміжок часу позивачка ніяким чином не могла зробити хоч якийсь внесок у придбання спірного майна, тим більше, що вона ні на той час, ні протягом всього часу проживання у шлюбі з відповідачем, ніде не працювала. Вказане спірне майно було придбане відповідачем особисто на своє ім`я, про що позивачці було добре відомо і до моменту подачі цієї позовної заяви вона ніяких претензій до відповідача з цього приводу не пред`являла. Таким чином позовні вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 в садівничому товаристві АДРЕСА_4 Тепличний» АДРЕСА_5 .Суми, а також права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0599 га., що знаходиться за цією ж адресою, є абсолютно безпідставними. Кошти, за які ОСОБА_1 придбав спірний садовий будинок та земельну ділянку, він отримав від своєї рідної сестри - ОСОБА_4 після продажу нею будинку їх матері - ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_6 . Так, 23.02.2006 року його матір - ОСОБА_5 уклала договір довічного утримання з донькою її сестри, а своєю онукою - ОСОБА_6 . Фактично ж вказаний договір, виконувала його сестра - ОСОБА_4 , яка проживала разом з матір`ю до самої її смерті у 2008 році. Після смерті матері, на підставі договору довічного утримання, право власності на вищевказаний жилий будинок та присадибну земельну ділянку, перейшло до ОСОБА_6 , яка після одруження мала прізвище ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , а фактично його сестра - ОСОБА_4 , за відповідними договорами купівлі-продажу, продала спадщину матері, а отримані від продажу кошти,за їх спільною домовленістю, передала йому. Саме за ці кошти ним і був придбаний садовий будинок та земельна ділянка під № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Тепличний» м.Суми. Відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що вони проживали однією сім`єю з ОСОБА_1 з 13 липня 2007 року.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 19.09.2019 року було закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом установлено, що 09 вересня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис №17 (а.с.8). Від шлюбу сторони дітей не мають.

За час перебування у шлюбі сімейні стосунки між позивачем і відповідачем не склалися через різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Примирення між ними неможливе.

За таких обставин суд вважає, що сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме:

- садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 Суми, АДРЕСА_3 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №7790220 від 02.10.2009 року (а.с.9), та договором купівлі продажу садового будинку від 02.10.2009 року, посвідченого нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. (а.с.10-11);

- земельна ділянка за номером 142, надана для ведення садівництва, площею 0,0599 га, що знаходиться на території Сумської міської ради, м.Суми, садівниче товариство «Тепличний», кадастровий номер :01:002:0142, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №7790321 від 02.10.2009 року (а.с.12) та договором купівлі продажу земельної ділянки від 02.10.2009 року, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. (13-14).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Сторони підтвердили, що вони проживали спільно однією сім`єю з липня 2007 року.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що сестра ОСОБА_4 передала йому кошти в сумі 15000 дол.США від продажу будинку батьків в с.Писарівка Сумського району. За ці кошти був придбаний будинок та земельна ділянка. ОСОБА_1 стверджувала про надання коштів її батьками для купівлі будинку та земельної ділянки.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач ОСОБА_1 надав договір довічного утримання, укладений між його матір`ю ОСОБА_5 та його племінницею ОСОБА_6 від 23.02.2006 року, договір купівлі-продажу житлового будинку в с.Писарівка Сумського району від 31.07.2009 року, продавцем якого була ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ») та такий же договір купівлі-продажу земельної ділянки в с.Писарівка Сумського району.

Свідок ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою відповідача, пояснила, що в липні 2009 року був проданий будинок їх матері в с.Писарівка Сумського району за 11000 дол. США і вона з чоловіком передали ОСОБА_1 15000 дол.США. У неї з чоловіком був будинок від батьків, де вони жили. В договорі довічного утримання та в договорі купівлі-продажу будинку матері продавцем зазначена її донька ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 »), але договір довічного утримання виконувала вона і доглядала за матір`ю, а не донька. Займалася продажем будинку також вона, хоча донька вказана в договорі продавцем. ОСОБА_9 саме ОСОБА_1 дів передані йому кошти вона не знає, але брат їй повідомив, що придбав будинок та земельну ділянку. Їй відомо, що її брат ОСОБА_1 став проживати з ОСОБА_1 з липня 2007 року.

Позивач ОСОБА_1 не заперечувала, що ОСОБА_4 передавала кошти ОСОБА_1 в сумі близько 10000дол.США, але передані кошти не були витрачені на придбання будинку та земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, у розумінні норм ч. 1 ст. 218 ЦК України, ч. 2 ст. 78 ЦПК України показання свідка у даному випадку не є належним доказом джерела походження грошових коштів, за які було придбано спірне майно.

Отже, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про те, що він сплатив в рахунок вартості садового будинку та земельної ділянки в садівничому товаристві «Тепличний» кошти від продажу будинку та земельної ділянки матері, які були продані його племінницею ОСОБА_7 , а тому не спростував презумпцію спільності майна, придбаного у період шлюбу.

В договорах купівлі-продажу садового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки в садівничому товаристві «Тепличний» не було зазначено, що купівля будинку та земельної ділянки здійснюється за кошти, які належать ОСОБА_1 особисто. Ці договори містять посилання, що купівля-продаж садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельної ділянки провадиться за згодою дружини покупця ОСОБА_10 ( ОСОБА_1 ).

Судом встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2572,16грн. в відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , рнокпп НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_3 ), зареєстрований виконкомом Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області 09.09.2009 року, актовий запис №17.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частку садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 Суми, АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частку земельної ділянки за номером 142, надану для ведення садівництва, площею 0,0599 га, що знаходиться на території Сумської міської ради м.Суми, садівниче товариство «Тепличний», кадастровий номер 010020142.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 2572,16грн. в відшкодування судового збору.

На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м.Суми. При оголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Котенко