Справа № 754/6716/18
Провадження № 2/366/30/19
РІШЕННЯ

01 лютого 2019 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є.,

представника позивача Бондаренко А.О.

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення суми збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми збитків у розмірі 5384,47 доларів США за кредитним договором.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою ОСОБА_3 22.01.2008 укладено кредитний договір № 2465 на купівлю транспортного засобу, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 9 207, 00 (дев"ять тисяч двісті сім) доларів США строком на 84 місяці з щомісячним погашенням кредиту та відсотків у розмірі 14,5 та 15,5% річних.

У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, між Сторонами укладено договір застави № 5586 від 22.01.2008.

Предметом застави за даним договором є автомобіль марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, тип легковий седан -В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1

У зв"язку із невиконанням відповідачем зобов"язань за кредитним договором, Банк звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором у сумі 62 353,71 грн.

14.02.2011 Іванківським районним судом Київської області було прийнято рішення у справі № 2-47/11, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 2465 від 22.01.2008 у сумі 62 353, 71 грн.

На даний час рішення не виконано, виконавче провадження триває. Також боржником не погашається заборгованість за кредитним договором і у добровільному порядку. При цьому, курс гривні по відношенню до долара США не є сталим та значно виріс в порівнянні з 2011 роком, коли було прийнято судове рішення про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Станом на 12.04.2018 курс гривні до долара становить 100 доларів = 2592,5912 грн., отже сума боргу становить 201 950,93 грн., з яких 62 353,71 грн. сума за рішенням Іванківського районного суду.

Оскільки рішенням Іванківського районного суду Київської області від 14.02.2011 стягнуто суму заборгованості за курсом на день ухвалення рішення, то стягнута сума не відповідає еквіваленту наявності заборгованості, у зв"язку з чим позивач, просить стягнути з відповідача 139 597,22 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 5 384,47 долари США, вважаючи це збитками.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив залишити його без задоволення, оскільки закінчився строк позовної давності, а позивач про поновлення строків позовної давності не клопотав. Окрім того, представник відповідача посилається на те, що 14.02.2011 Іванківським районним судом Київської області було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2465 у сумі 62353,71 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили та здійснюється його примусове виконання, в ході якого було описано та реалізовано на користь позивача автомобіль. Пред"явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів ( упущеної вигоди) покладає на кредитора обов"язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. «Курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2011 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 62 353,71 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пенею.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.01.2008 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2465 на купівлю транспортного засобу, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 9 207, 00 (дев"ять тисяч двісті сім) доларів США строком на 84 місяці з щомісячним погашенням кредиту та відсотків у розмірі 14,5 та 15,5% річних.

У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, між Сторонами укладено договір застави № 5586 від 22.01.2008.

Предметом застави за даним договором є автомобіль марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, тип легковий седан -В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1

У зв"язку із невиконанням відповідачем зобов"язань за кредитним договором, Банк звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором у сумі 62 353,71 грн.

14.02.2011 Іванківським районним судом Київської області було прийнято рішення у справі № 2-47/11, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 2465 від 22.01.2008 у сумі 62 353, 71 грн.

19.06.2013 автомобіль марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, тип легковий седан -В, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 реалізовано в порядку виконання рішення Іванківського районного суду від 14.02.2011.

У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2010 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.01.2008 року № 2465, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 62353 грн. 71 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Рішенням Іванківського районного суду від 14.02.2011 позов задоволено у повному обсязі.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її як збитки.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Тобто, «курсова різниця» не може бути шкодою відповідно зі статтею 22 ЦК України. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові №14-79цс18 від 30 травня 2018 року.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

З огляду на викладене вище, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 526, 530 ч.1, 549, 629, 634 ч. 1, 1054, 1056 ЦК України, ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279, 354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня складення повного тексту рішення (12.02.2019).

Суддя Н.П.Слободян