ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5197/18 Номер провадження 22-ц/814/169/19Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кузіної Ж.В., повний текст якого виготовлено 18.10.2018 р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого за рішенням суду відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Потреби дитини зростають, він відвідує декілька гуртків, які є платними, навчається у математичній школі «2+2», щомісячна оплата занять у якій складає 450 грн.; бальні танці в ДЮТСЦ «Ліон-Денс» - оплата від 850 - 1250 грн. на місяць; музична школа по класу фортепіано - 170 грн. щомісячно, також необхідно придбати піаніно. Щомісячна оплата коштів за харчування в школі складає 300-330 грн. Крім того, за станом здоров'я син потребує лікування, оплату за ліки здійснює позивачка. Відповідач має достатній рівень доходу, користується дорогим автомобілем, має квартиру у новому будинку. Просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 500 грн. щомісячно.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з і ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_4, в інтересах якого подана апеляційна скарга його представником - адвокатом ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник відповідача прохає скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що погодився сплачувати та сплачує за рішенням суду на користь колишньої дружини аліменти на утримання сина в розмірі не менше прожиткового мінімуму, тоді як чинним законодавством передбачено обов'язок сплачувати аліменти в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму. Тому вважає, що присуджені аліменти покривають витрати позивачки, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на дитину.

Вказує на те, що відповідач готовий нести витрати на розвиток дитини не в судовому порядку, а шляхом домовленостей з позивачкою.

Висновки суду першої інстанції про визнання позову, про що начебто зазначено у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки у другому абзаці відзиву вказується про те, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачкою не надано доказів наявності у відповідача інших доходів або цінного майна, придбаного останнім часом, що могло б доводити явну невідповідність між заявленим доходом та витратами відповідача.

У даному спорі відсутні особливі обставини для застосування положень ст. 185 СК України.

Крім цього, на думку представника відповідача, з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину позивач має право звернутися після спливу деякого проміжку часу після рішення про стягнення аліментів, та розумінням, що їх недостатньо для забезпечення потреб дитини.

Крім того, позивачка не надала відомостей про свої доходи, а наявність гуртків та секцій, які відвідує дитина, не є доказами тих виняткових обставин та розвитку здібностей, які можуть бути додатково стягнуті на дитину, що узгоджується з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2014 р. у справі № 554/2661/2014, залишеним без мін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Також зазначає, що син не відвідує групу продовженого дня з 01.09.2018 р., хоча позивач зазначала протилежне.

Вказує, що відповідач також має розлади здоров'я та потребує лікування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка прохає залишити рішення без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою ОСОБА_2 (а.с. 11).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2018 року по цивільній справі № 552/3848/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, позовні вимоги задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття.

Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання (а.с. 10).

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину вразі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як убачається з матеріалів справи, малолітній син сторін з вересня 2017 року відвідує гурток бальних танців, що підтверджується довідкою ДЮТСЦ «Ліон-Денс» від 05.09.2018 р. (а.с. 17), з 01.09.2018 р. зарахований у Полтавську дитячу музичну школу № 2 ім. В.П.Шаповаленка по класу фортепіано, а також з вересня 2017 року займається у школі математики «2+2», що також підтверджено відповідними довідками(а.с.19, 20).

У наданому в суді першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив факт навчання сина ОСОБА_6 в математичній школі, тренування в секції спортивної гімнастики, настільного тенісу, бальних танців, та фактично не заперечував приймати участь у додаткових витратах на його утримання за умови, що позивачка не буде чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною (а.с. 27-28).

Крім цього, як вказував відповідач у відзиві на позовну заяву та підтвердив у суді першої інстанції його представник, відповідач за час спільного проживання сторін здійснював оплату гуртків, які відвідував його син.

На підставі цих обставин та положень ст. 185 СК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на дитину в розмірі 500 грн. щомісячно.

При визначенні розміру додаткових витрат у 500 грн. щомісячно, судом першої інстанції було враховано матеріальний стан позивачки, яка не працює та отримує допомогу по безробіттю, розмір якої за період з лютого 2018 р. по липень 2018 р. склав 19537,61 грн. (а.с. 12); матеріальний стан відповідача, який з 27.01.2014 р. працює у ТОВ «МУЗА ПАТІ» головним бухгалтером та розмір його доходу, що за період з березня 2018 р. по серпень 2018 р. склав 21074,90 грн. (а.с. 29), стан здоров'я малолітнього ОСОБА_6, який у червні 2017 р. перебував на стаціонарному лікуванні у приватній клініці «Безега і К» та згідно виписки з медичної картки йому призначено лікувальні заходи (а.с. 41-42).

Крім цього, судом першої інстанції обґрунтовано взяті до уваги надані позивачкою на підтвердження позовних вимог копії фіскального чеку № 102557 від 11.10.2018 р. з аптеки № 70 на придбання дитячих медичних препаратів на загальну суму 254,25 грн., талонів про оплату сніданків у шкільному закладі, який відвідує син сторін, за вересень та жовтень 2018 р. (а.с. 44), товарного чеку від 6.09.2018 р. на придбання дитячого взуття на загальну суму 2600 грн. (а.с. 43).

Також при визначенні розміру додаткових витрат районним судом враховано надані представником відповідача копії квитанцій від 05.10.2018 р. про сплату відповідачем аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина за виконавчим листом № 552/3848/18 на загальну суму 5832 грн. (за липень 2018 р. - 1944 грн., серпень 2018 р. - 1944 грн., вересень 2018 р. - 1944 грн.), довідку про розмір його доходу за період з липня по вересень 2018 р., який склав 10561,60 грн. (а.с. 45-47).

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача адвокат ОСОБА_3 послався зокрема на те, що відповідач погодився на стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі не менше прожиткового мінімуму, тоді як за законом гарантований їх розмір має бути не менше 50 прожиткового мінімуму, у зв'язку з чим вважає, що присуджені за рішенням суду аліменти покривають додаткові витрати позивачки.

Як встановлено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину дійсно не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, питання щодо обов'язкової участі батьків у додаткових витратах на дитину врегульовані ст. 185 СК України, тоді як положення ст. 182 СК України регулюють питання стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які вже з відповідача присуджені за рішенням суду від 31.08.2018 р., яке є чинним та перебуває на виконанні в органі ДВС. Тому розмір аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі не менше прожиткового мінімуму, а також та обставина, що відповідач визнавав цей розмір при розгляді справи про стягнення аліментів, не впливає на його обов'язок як батька брати участь у додаткових витратах на сина, який відвідує платні гуртки та на утримання якого позивачка також несе додаткові витрати, в тому числі на лікування, придбання одягу, оплату харчування у школі тощо.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач готовий нести витрати на розвиток дитини не в судовому порядку, а шляхом домовленостей з позивачкою, також свідчать про фактичне визнання ним обов'язку брати участь у додаткових витратах на спільного з позивачкою сина, та що ці витрати викликані в тому числі й особливими здібностями дитини, яка відвідує платні гуртки.

З огляду на вищенаведене не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи представника відповідача про те, що у даному спорі відсутні особливі обставини для застосування положень ст. 185 СК України.

Крім цього, чинним законодавством не передбачено жодних обмежень особи у часі для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Отже, твердження представника відповідача про те, що перед зверненням до суду з вказаним позовом повинен сплинути деякий проміжок часу після ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину, є надуманими, безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону.

Та обставина, що дитина сторін не відвідує групу продовженого дня з 01.09.2018 р., не впливає на правомірність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що наявність гуртків та секцій, які відвідує дитина сторін, не є доказами тих виняткових обставин та розвитку здібностей, на які можуть бути додатково стягнуті витрати, суперечать положенням чинного законодавства та доводам відповідача та його представника, які фактично визнали обов'язок брати участь у додаткових витратах на спільного сина сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Надані до апеляційної скарги представником відповідача копії медичної документації на підтвердження стану здоров'я відповідача, який потребує лікування, а також копії рахунків та квитанцій на оплату медичних послуг, датовані листопадом 2018 р., а саме після ухвалення судом першої інстанції рішення. Тому ці обставини не впливають на його правомірність та не можуть бути підставою для його скасування.

Апеляційному суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач чи його представник були позбавлені можливості надати у суді першої інстанції медичні документи на підтвердження стану здоров'я відповідача ОСОБА_4, датовані жовтнем 2018 р., в тому числі копії консультативного висновку лікаря від 05.10.2018 р., дослідження МРТ від 04.10.2018 р., акту про надання медичних послуг та фіскального чеку про сплату 1980 грн. за проведення МРТ.

Отже, ці докази судом апеляційної істанції не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги також вірних висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, відтак на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга представника відповідача залишається без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Чумак О.В.

Судді: Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.