КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року місто Київ.

Справа 355/1276/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3450/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 листопада 2018 року,(ухвалене у складі судді Коваленка К.В., інформація про дату складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору за № б/н від 16.12.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав і станом на 30.06.2018 року має заборгованість - 116299.58 грн., яка складається з наступного:

6145.19 грн. - заборгованість за кредитом;

110154.39 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 16.12.2011 року по 31.01.2018 року.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 30 листопада 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, 29 грудня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу заявник обґрунтував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконним.

Вказав на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 16.12.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що позивачем на підтвердження розміру заборгованості до суду надано розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків та інші суми відповідно до Кредитного договору.

На підтвердження укладення договору та згоди з його умовами, скаржник вказав на те, що відповідач підписав анкету-заяву, відповідно до якої відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Вказав на те, що підписавши анкету-заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга та ухвала про відкриття апеляційного провадження відповідачу направлена 17 січня 2019 року. Проте, за адресою. вказано позивачем відповідач поштову кореспонденцію не отримує.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду від відповідача станом на 13.02.2019 року не надходило.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2011 року гр. ОСОБА_1 була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк відповідно до якої, останній отримав кредит в розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно інформації викладеній у вказаній заяві ОСОБА_1, останній висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів факт укладення кредитного договору з відповідачем, позивачем не надано доказів того, що платіжна картка , яка передбачена умовами Заяви , була видана відповідачу, як не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку про рух коштів, наявність заборгованості.

Колегія суддів з таким висновком районного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів факт укладення договору, оскільки відсутній підпис позивача на наданих суду умовах та правилах, витягу з тарифів , з урахуванням того, що позивач поставив свій підпис в заяві під тим, що він ознайомився під час підписання анкети заяви з цими документами, та за відсутності будь-яких заперечень відповідача, що він був ознайомлений саме з тими правилами, які до позову долучив позивач, є недоведеним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується, що позивач не довів, що відповідач уклав договір кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на картку в розмірі 6300 грн.

Дослідивши анкету-заяву, апеляційний суд встановив, що у графі бажаний ліміт кредитування зазначено 4000 грн. (а.с 64), а тому посилання позивача на те, що відповідач отримав кредит у виді визначеного в договорі ліміту спростовуються наявною в справі копією анкети-заяви.

Також колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано доказів того, що платіжна картка, яка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Окрім того, як на час розгляду справи судом першої інстанції так і до апеляційної інстанції, позивачем не надано доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником на картковий рахунок.

Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.12.2011 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Доводи апеляційної скарги з приводу помилковості висновку суду, щодо недоведеності факту укладення договору, як вже зазначалось вище, є обґрунтованими, проте вони не впливають на висновок суду про відмову в задоволенні позову, через недоведеність отримання відповідачем в борг на його рахунок кредиту в розмірі 6300 грн.

При цьому колегія суддів враховує і те, що позивач, отримавши заочне рішення, в якому суд вірно вказав на недоведеність обставин, щодо боргу на картковому рахунку, відсутності документів, які б свідчили, що такий рахунок був відкритий , а також доказів, що він поповнювався коштами банку, до апеляційного суду позивач навіть не намагався подати нові докази на підтвердження цих обставин, не долучив їх до апеляційної скарги, а також не подав клопотання про їх залучення на стадії апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам позивача у сукупності з наданими ним доказами, висновки суду щодо недоведеності позивачем факту отримання відповідачем в борг на його картковий рахунок коштів в сумі 6300 грн. , або доказів про те, що відповідач розраховувався карткою, використавши таку суму за придбання товарів чи послуг, відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 375 ЦПК України залишає його без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.Постанова складена 13 лютого 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.