Справа № 184/2363/18
Номер провадження 2/184/82/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочку виконання зобовязання та відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору,-

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за кожен день прострочки виконання зобовязання, починаючи з 11.09.2018 року по 02.10.2018 року у розмірі 3988,38 гривень та моральну шкоду, завдану невиконанням умов договору у розмірі 3724,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 серпня 2018 року вона та ОСОБА_2 уклали договір № 5 про виготовлення та встановлення дверей, в порядку та строки визначені цим договором. Ціна виготовлення, яку позивачу запропонував відповідач становила 6600 грн. За договором строк виготовлення та встановлення дверей складав 16 робочих днів з моменту внесення Покупцем авансового платежу, згідно п.З. 1.1. Договору і забезпеченням готовності обєкту для проведення робіт по договору. В день підписання договору, а саме 16 серпня 2018 року, позивач без порушень сплатила авансовий внесок у розмірі 5643,00 грн., що підтверджено товарним чеком № 2 від 16.08.2018 року.

Замість виготовлення та установки дверей в строк до 10 вересня 2018 року, порушуючи умови та строки, встановлені договором, проведено встановлення дверей 03.10.2018 року, з неробочим нижнім замком, заміну якого здійснили лише 10 жовтня 2018 року, та іншої, дешевшої за ціною, моделі дверей. ОСОБА_1 були замовлені двері кольору внутрішньої обробки - венге світлий з фрезеруванням (малюнком) ДО-33 зовнішньої обробки - горіх світлий з фрезеруванням (малюнком) ДО-33, а двері, які встановили, мали інші характеристики, а саме: колір внутрішньої обробки - горіх морений з фрезеруванням (малюнком) ДО-48, зовнішньої обробки горіх морений з фрезеруванням (малюнком) ДО-48. Згідно п. 3.1.2 Договору, доплата в розмірі 400,00 грн. за встановлення дверей при врученні гарантійний талон, позивачем була внесена в день встановлення дверей. Таким чином, нею були сплачені грошові кошти на загальну суму 6043,00 грн.

Оскільки роботи по виготовленню та встановленню дверей відповідачем не були виконані вчасно, 16 жовтня 2018 року позивач направила відповідачу претензію рекомендованим листом з описом вкладення . 02.11.2018 року рекомендований лист з претензією повернувся на адресу позивача як невручений у зв'язку з закінченням строку зберігання. Відповідач не виявила бажання відповідати на телефонні дзвінки, хоча позивач неодноразово намагалась вирішити дане питання шляхом переговорів та мирно узгодити спірні моменти, які виникли з вини відповідача. Відлік прострочки виконання зобов'язання, на думку позивача, повинен початись з 11 вересня 2018 року (п.4.1. договору від 16 серпня 2018 р. за № 5).

Відповідно до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Так як інший порядок стягнення пені не передбачено договором, просить суд застосувати ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв'язку з протиправною поведінкою відповідача позивач втратила душевний спокій та рівновагу, похитнулася віра в справедливість і рівність всіх перед законом, з'явилося відчуття приниження від неправомірних дій відповідача, порушився сон, з'явилося відчуття невпевненості в прийдешньому дні. У звязку з тим, що близько місця їй не встановлювалися вхідні двері, позивач почувала себе цілодобово незахищеною, підвищився рівень тривожності, порушився баланс внутрішньої рівноваги. Більш того, встановлені з порушенням строків двері не відповідали заявленими характеристикам з точки зору безпеки та надійності, мали несправний замок, а тому її страждання були триваючими. Завдану їй моральну шкоду оцінює в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2018 складає 3724,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що затримка у встановлені дверей було зумовлена форс-мажорними обставинами, а саме невиконанням свої зобовязань поставщиком. Крім того, двері, які були встановлені позивачу, є рівнозначними за ціною та якістю тій моделі дверей, яку замовляла позивач. Більше того, сторони в усному порядку домовились про те, що недоплата за договором у розмірі 557 грн. зі сторони позивача є належною компенсацією спричинених ОСОБА_1 незручностей. Зазначене міг би підтвердити свідок менеджер відповідача, для забезпечення явки якого суд відкладав судове засідання, проте, зі слів ОСОБА_2, свідок відмовився прийти у судове засідання, оскільки ОСОБА_1 була у свідка вдома і погрожувала йому.

Зазначене ОСОБА_1 категорично заперечувала, зазначивши, що ніякої усної домовленості із відповідачем у неї не було, недоплата суми договору зумовлена встановленням більш дешевих дверей, менеджера ОСОБА_2 вона не знає, оскільки спілкування відбувалось із відповідачем.

Всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, забезпечивши сторонам їх процесуальні права, у тому числі право ОСОБА_2 звернутися за правовою допомогою, чим остання не скористалась, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2018 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір №5 (далі Договор), предметом якого є виготовлення та встановлення дверей в порядку та строки, які визначені цим договором.

Дана обставина підтверджується копією вказаного Договору, наявного в матеріалах справи, а факт його укладення не заперечується сторонами по справі (а.с.7-8).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».

Загальна вартість договору становила 6600 грн. Відповідно до розділу 3 Договору, Покупець здійснює платежі по наступній схемі: перший авансовий платіж здійснюється в момент підписання сторонами даного Договору і складає 5643 грн. 00 коп., кінцева оплата в розмірі 957 грн. 00 коп. здійснюється в день встановлення дверей.

Згідно пункту 4.1. Договору, відповідач ОСОБА_2 взяла на себе письмові зобов'язання у строк 16 ти робочих днів з моменту внесення покупцем авансового платежу виконати роботи по виготовленню та встановленню дверей.

У відповідності до даного Договору (п.3.1.1) позивачем, як Покупцем товару, сплачений перший авансовий платіж в сумі 5643,00 гривень, що підтверджено товарним чеком № 2 від 16.08.2018 року (а.с.9).

Таким чином, 10.09.2018 р. є останнім днем виконання відповідачем роботи по виготовленню та встановленню дверей. Проте, згідно гарантійного талону №000046048 відповідач провела встановлення дверей лише 03.10.2018 року, а 10 жовтня 2018 року було встановлено нижній замок (а.с. 10).

16 жовтня 2018 року позивач направила відповідачу претензію рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, зазначеною ФОП ОСОБА_2 у Договорі. 02.11.2018 року рекомендований лист з претензією повернувся на адресу позивача як невручений у зв'язку з закінченням строку зберігання (а.с. 13,14).

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та випискою із зазначеного реєстру підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована 24.10.2016 року в якості фізичної особи-підприємця, номер запису:2 231 000 0000 004219 за видами діяльності: код КВЕД 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); код КВЕД 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг; код КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; Код КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (а.с.15, 16, 46).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а за змістом ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача пені у розмірі 3 % вартості роботи, за кожен день прострочки, з 11 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року, що становить 22 дні, на загальну суму 3988,38 грн.00 коп. (3 % від фактично сплаченої позивачем суми договору 6043,00 грн. становить 181,29 грн.00 коп; 181,29 грн. * 22 дні = 3988,38 грн.), підлягають до задоволення, оскільки вони ґрунтуються на вимогах Закону.

Суд критично сприймає посилання відповідача на форс-мажорні обставини, а саме невиконанням свої зобовязань поставщиком, що призвело на затримку у встановлені дверей. Відповідно до п.7.1 Договору, сторона, що потрапила під дію форм-мажорних обставин і умов, якщо вони перешкоджають виконанню умов даного Договору, повинна негайно письмово сповістити іншу Сторону про настання та припинення таких обставин, чого ОСОБА_2 зроблено не було, про що вона повідомила у судовому засіданні. Крім того, відповідно до змісту ст. 617 ЦК України, не вважається випадком (непереборною силою), що зумовлює звільнення особи від відповідальності, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Оцінюючи посилання відповідача на те, що сторони Договору в усному порядку домовились про те, що недоплата за договором у розмірі 557 грн. зі сторони позивача є належною компенсацією спричинених ОСОБА_1 незручностей, із посиланням на свідка, який ніби - то відмовився прийти у судове засідання, оскільки ОСОБА_1 погрожувала останньому, суд звертає увагу на відсутність належних і допустимих доказів зазначених обставин зі сторони відповідача, при наданні судом можливості подання останніх. Зокрема, відповідно до ст. 654 ЦК України,зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 218 ЦК України передбачено правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, відповідно до яких заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його части може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача. Дана позовна вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 4. Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ст. 22 Закону).

У постановах Верховного суду від 10.01.2019 р. у справі №750/11705/15-ц та у постанові Верховного Суду України №6-1575цс16 від 09.11.2016 р. висловлена правова позиція, відповідно до якої споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Враховуючи те, що предметом позовних вимог є стягнення пені за прострочку виконання зобовязання, і позивачем не заявлено вимог щодо недоліків продукції (дефекту в продукції), в Договорі між сторонами не узгоджено можливості стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

При звернені до суду позивач звільнена від сплати судового збору. Задовольняючи позовні вимоги частково, в частині задоволення вимог майнового характеру, суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, покладає сплату судового збору в цій частині на відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 599, 610, 693, 711 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 22 Закону України "Про захист прав споживачів», суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочку виконання зобовязання та відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, пеню за кожен день прострочки виконання зобовязання, починаючи з 11.09.2018 року по 02.10.2018 року, у загальному розмірі 3988,38 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.04.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_3