Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року ОСОБА_1, місце проживання якого: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Загородня, 73, РНОКПП НОМЕР_1, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, місце проживання якої: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Гаршина, 78/2, РНОКПП НОМЕР_2, в якій просить: ухвалити рішення суду, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступне майно: - житловий будинок № 73 (сімдесят три), шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 м?, в тому числі житловою площею 31,02 м?, що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, ринковою вартістю 91 710,00 грн.; - земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Бахмут, вул. Загородня, 73, ринковою вартістю 19 122,28 грн.; - квартиру № 2 (два) в будинку № 78 по вул. Гаршина в м. Бахмуті Донецької області, площею 83,04 м?, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 47,91 м?, ринковою вартістю 130 622,00 грн. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право особистої приватної власності на: - житловий будинок № 73 (сімдесят три), шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 м?, в тому числі житловою площею 31,02 м?, що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, ринковою вартістю 91 710,00 грн.; - земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Бахмут, вул. Загородня, 73, ринковою вартістю 19 122,28 грн. Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) право особистої приватної власності на: - квартиру № 2 (два) в будинку № 78 по вул. Гаршина в м. Бахмуті Донецької області, площею 83,04 м?, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 47,91 м?, ринковою вартістю 130 622,00 грн.В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 20 вересня 2003 року. 25 вересня 2018 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між ними було розірвано. За час їх спільного проживання в період перебування у шлюбних відносинах, ними було придбано вищевказане нерухоме майно. Факт придбання майна під час шлюбу підтверджується договором купівлі продажу квартири від 13 грудня 2015 року, договором купівлі-продажу житлового будинку від 04 липня 2016 року, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04 липня 2016 року, ринкова вартість майна підтверджується відповідними звітами про експертну оцінку, копії яких додаються до позову. Вважає, що вищезазначене майно (квартира, будинок та земельна ділянка) належить їм на праві спільної сумісної власності та повинно бути поділене між ними шляхом визнання за ним, права особистої приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку, та визнання права особистої приватної власності за відповідачем на квартиру. Вказаний поділ майна забезпечить інтереси кожного із колишнього подружжя, а також інтереси неповнолітніх дітей, які фактично мешкають у квартирі (центрі міста), де відвідують школу та позашкільні заклади розташовані у центрі міста Бахмут.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 15 хвилин 21 грудня 2018 року, яке, в свою чергу, відкладено на 16 годину 30 хвилин 26 грудня 2018 року у звязку з знаходженням судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі.

Позивач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку). Відповідачем подано на адресу суду заяву, в якій вона просить справу розглядати без її участі, проти позовних вимог не заперечує, просить не стягувати різницю між вартістю майна та задовольнити позов позивача до неї у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням позицій учасників розгляду справи, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Згідно копії свідоцтва про одруження серії І-НО № 217677 (а.с.11) ОСОБА_1 20 вересня 2003 року одружився з ОСОБА_3, після одруження прізвище у дружини ОСОБА_1.

З копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року (а.с.12), яке 26 жовтня 2018 року набрало законної сили, вбачається, що позов задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 20 вересня 2003 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 445 розірваний. Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_2.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НО № 461905, ОСОБА_4 народився 11 травня 2012 року та його батьками є: батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_2. Свідоцтва про народження серії І-НО № 356889 (а.с.14), ОСОБА_5 народилась 13 березня 2004 року та її батьками є: батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_2.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2005 року (а.с.15-17) ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 13 грудня 2005 року за № 1864416 (а.с.18-20).

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 липня 2016 року (а.с.21-22) вбачається, що ОСОБА_2 купила земельну ділянку номер 73, загальною площею 0,0461 га, що розташована за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут (до перейменування м. Артемівськ), вул. Загородня, на території Артемівської міської ради.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 липня 2016 року (а.с.23-24) ОСОБА_2 купила житловий будинок № 73, шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 кв.м., в т.м. житловою площею 31,02 кв.м., що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут (до перейменування м. Артемівськ), вул. Загородня.

Згідно копії звіту про оцінку майна житлової трикімнатної квартири, загальною площею 83,04 кв.м., розташованої за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Гаршина, 78/2, оціночна вартість цієї квартири складає 130622 грн. (а.с.25-39, копії звіту про оцінку майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 47,42 кв.м., розташованого за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, 73, оціночна вартість цього будинку складає 91710 грн. (а.с.40-53), копії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, 73, експертна грошова оцінка цієї земельної ділянки складає 19122,28 грн. (а.с.54-68).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частина 1 ст. 70 СК України зазначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 вказаної постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Суд, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, при відсутності зустрічних вимог відповідача, дослідивши й оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, остільки сторона позивача, довела свої позовні вимоги, а сторона відповідача визнала повністю позовні вимоги щодо того як саме треба поділити майно між подружжям, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України, з врахуванням того, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створив всі умови для змагального процесу, сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, розяснюючи сторонам їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 263 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

При вирішенні спору між сторонами, суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією і законами України, як і застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що придбане в період зареєстрованого шлюбу наступне майно: житловий будинок № 73 (сімдесят три), шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 м?, в тому числі житловою площею 31,02 м?, що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, ринковою вартістю 91 710,00 грн.; земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Бахмут, вул. Загородня, 73, ринковою вартістю 19 122,28 грн.; квартиру № 2 (два) в будинку № 78 по вул. Гаршина в м. Бахмуті Донецької області, площею 83,04 м?, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 47,91 м?, ринковою вартістю 130 622,00 грн., і тому усе вище перелічене нерухоме майно вважається спільною сумісною власністю сторін.

Положеннями статті 365 Цивільного кодексу України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням діючого законодавства та матеріалів справи судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано - житловий будинок № 73 (сімдесят три), шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 м?, в тому числі житловою площею 31,02 м?, що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, ринковою вартістю 91 710,00 грн.; земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Бахмут, вул. Загородня, 73, ринковою вартістю 19 122,28 грн.; квартиру № 2 (два) в будинку № 78 по вул. Гаршина в м. Бахмуті Донецької області, площею 83,04 м?, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 47,91 м?, ринковою вартістю 130 622,00 грн., цей факт сторонами у судовому засіданні не оспорювався, окрім того у судовому засіданні остаточно було встановлено те, що усе вищевказане спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу та за сімейні кошти, тому частка майна була зареєстрована на позивача, а інша частка майна на відповідача з їх обох згоди.

Окрім того слід зауважити, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню у відповідності до норм ч.4 статті 206 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди щодо реального поділу вищевказаного майна. Сторони відмовились від призначення по справі судової товарознавчої експертизи для обґрунтування доводів, стосовно вартості спільного сумісного майна подружжя. Можливість для проведення експертизи або інших процесуальний дій під час судового розгляду у сторін була. Сторони у справі не скористалися наданим їм процесуальним правом заявляти клопотання про призначення експертизи.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідно до вимог статті 70 Сімейного кодексу України, з урахуванням дослідження матеріалів справи та доказів поданих сторонами, зіставивши їх належність, допустимість, достовірність як окремо та і взаємний їх зв'язок, з урахуванням п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, є усі законні підстави з урахуванням думок обох сторін та визнання відповідачем позову у повному обсязі та згоди на розподіл майна, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням викладеного, при цьому виходячи із принципів верховенства права, справедливості та доцільності, раціонального вирішення спірних правовідносин, не допускаючи порушення прав кожної сторони.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1306 (одна тисяча триста шість) грн. 22 коп. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 365 Цивільного /кодексу України, статтями 2-4, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступне майно:

- житловий будинок № 73 (сімдесят три), шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 м?, в тому числі житловою площею 31,02 м?, що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, ринковою вартістю 91 710,00 грн.;

- земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Бахмут, вул. Загородня, 73, ринковою вартістю 19 122,28 грн.;

- квартиру № 2 (два) в будинку № 78 по вул. Гаршина в м. Бахмуті Донецької області, площею 83,04 м?, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 47,91 м?, ринковою вартістю 130 622,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право особистої приватної власності на:

- житловий будинок № 73 (сімдесят три), шлакоблочний, обкладений цеглою, критий шифером, з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 47,42 м?, в тому числі житловою площею 31,02 м?, що розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Бахмут, вул. Загородня, ринковою вартістю 91 710,00 грн.;

- земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0461 га, кадастровий номер :00:006:0357, яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Бахмут, вул. Загородня, 73, ринковою вартістю 19 122,28 грн.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) право особистої приватної власності на:

- квартиру № 2 (два) в будинку № 78 по вул. Гаршина в м. Бахмуті Донецької області, площею 83,04 м?, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 47,91 м?, ринковою вартістю 130 622,00 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 1306 (одна тисяча триста шість) грн. 22 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 08 січня 2019 року.

Суддя