Номер провадження: 22-ц/813/1001/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2018 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1, а.с. 2-3).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2014 року позовну заяву було залишено без розгляду (т. 1, а.с. 51). Вказану ухвалу було скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.10.2016 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 85-87).

20.02.2017 року суд першої інстанції ухвалив залучити до справи правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (т. 1, а.с. 135).

02 липня 2018 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким позовні вимоги вирішив залишити без задоволення (т. 2, а.с. 23-26).

04 грудня 2018 року від ТОВ «Українська факторингова компанія» надійшла до суду першої інстанції апеляційна скарга на вказане рішення. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права. При цьому апелянт звернув увагу на те, що спадкоємці померлого боржника ОСОБА_3, за обставинами даної справи, не задовольнили вимогу кредитора ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Українська факторингова компанія», що, на думку апелянта, безумовно порушує права та охоронювані законом інтереси позивача як кредитора. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т. 2, а.с. 28-29).

18 грудня 2018 року ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. було поновлено апелянту строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ «Українська факторингова компанія» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2018 року (т. 2, а.с. 36-37).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою судді Дрішлюка А.І. від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони до судового засідання не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв'язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись долею власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заявлені позовні вимоги та підстави позову, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач до суду з позовом до спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року боржника - позичальника ОСОБА_3 звернувся 02.09.2013 року, в зв'язку з чим пропустив строки, передбачені статтями 1281-1282 ЦК України. А окрім того, кредитор вимоги заявив тільки до одного спадкоємця, при наявності у нього відомостей щодо двох спадкоємців до майна ОСОБА_3

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та задовольняючи частково апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк», з однієї сторони і ОСОБА_3 з іншої сторони уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (т. 1, а.с. 7-11). Цього ж дня була укладена додаткова угода № 1 до Договору 9т. 1, а.с. 16). 30.01.2009 року між вказаними сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору № 0 (т. 1, а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 актовий запис № 1472 (т. 1, а.с. 19).

Відповідно до спадкової справи, які містяться в матеріалах справи, 22.10.2010 року ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яку залишив їй ОСОБА_3 відповідно до заповіту 14.07.2008 року (т. 1, а.с. 149, 156).

08.11.2010 року до Третьої Одеської державної нотаріальної контори від АТ «Укрсиббанк» надійшов лист з проханням повідомити банк щодо спадкоємців ОСОБА_3 та хто з них звернувся з заявою про прийняття спадщини, а також інформацію щодо обсягу спадкової маси та щодо того чи відкрита спадщина (т. 1, а.с. 171-172).

10.12.2010 року від ОСОБА_5 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 184).

Отже, з наведеного вбачається, що залишилось два спадкоємці (доньки) на майно ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року: ОСОБА_4 - за заповітом від 14.07.2008 року, а також малолітня ОСОБА_2 - за законом (на підставі ст. 1241 ЦК України).

28.12.2012 року від представника банку до нотаріальної контори надійшов запит щодо отримання інформації стосовно того хто саме зі спадкоємців ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності та в яких частках, а також заява про наявність майнових вимог до спадкоємців (т. 1, а.с. 193, 199). У відповідь на вказаний запит 09.01.2013 року державний нотаріус ОСОБА_6 направила банку лист, яким повідомила, що право на спадщину ОСОБА_3 нікому не видавалось (т. 1, а.с. 198). Державний нотаріус двічі направляла спадкоємцям повідомлення про заяви банку щодо наявність заборгованості ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 181, 219).

02.09.2013 року банку звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості зі спадкоємця ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 1-3).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, в контексті справи є два види строків: перший (шість місяців) - на звернення кредитора до правонаступників боржника з дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини; другий (три роки) - звернення до суду з відповідним позовом за захистом прав та законних інтересів кредитором.

За обставинами даної справи відомості щодо повідомлення кредитора спадкоємцями про відкриття спадщини матеріали справи не містять. Кредитор звернувся до нотаріальної контори вперше з вимогою до спадкоємців 08.11.2010 року. Тобто в межах встановленого шестимісячного строку для вчинення відповідної дії. ОСОБА_7 направив до нотаріуса лист 28.12.2012 року та просив повідомити про те хто саме зі спадкоємців отримав свідоцтво про право власності та в яких частках, у відповідь на який нотаріус повідомив, що свідоцтво про право на спадщину жодному зі спадкоємців не видавалось. При цьому нотаріус двічі направляла спадкоємцям, які звернулися з заявами про прийняття спадщини, повідомлення про претензії кредитора. Так, добровільно вимоги кредитора спадкоємцями виконані не були, тому кредитор звернувся до суду з відповідним позовом в межах строку, передбаченого законом, для звернення до суду за захистом своїх прав. Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що кредитор не пропустив строк для звернення з вимогою до спадкоємців та з позовом до суду про стягнення заборгованості, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню у відповідній частині, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в зв'язку з наведеними підставами.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як було вище зазначено до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися два спадкоємці - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 Разом з тим, відповідно до інформації, яка міститься в ЄДРСР рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2013 року було вирішено задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 Зокрема, поновити ОСОБА_8 строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати недійсним заповіт від 14.07.2008 року, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_8 право на спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, що складається з 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, суд визнав право власності ОСОБА_8 на майно, яке на момент смерті належало ОСОБА_3 Вказане рішення вступило в законну силу та не оскаржувалось. Так, з наведеного вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишилось три спадкоємці: ОСОБА_8, 1978 р.н. та ОСОБА_4, 1983 р.н. (в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_9), а також ОСОБА_2 (в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_5.). Разом з тим, вказані обставини при розгляді цивільної справи по суті не були враховані, а рішення по справі було прийнято без участі всіх спадкоємців.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», а саме в п. 20 роз'яснив, що спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Крім того, відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 1 при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Отже, за відсутності заповіту спадкування здійснюється на загальних підставах, передбачених законом, зокрема, відповідно до визначеної черги. Для правильного вирішення справи по суті суд в процесі розгляду справи повинен належним чином дослідити та перевірити підстави та докази, на які посилаються сторони, та, зокрема, належним чином встановити обставини, які мають значення для справи враховуючи специфіку відповідної категорії спору.

За таких обставин, враховуючи те, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, які мають значення для справи, зокрема, коло спадкоємців, частки спадкової маси кожного з них тощо та не залучив до справи осіб, права та законні інтереси яких можуть бути порушені, враховуючи те, що діючим процесуальним законодавством суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями здійснювати відповідні процесуальні дії, що належать виключно до компетенції суду першої інстанції (в частині залучення сторін до справи), апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому апелянту роз'яснюється право звернутися до суду з відповідним позовом до належних відповідачів.

Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та прийшов до передчасних висновків по суті спору, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за іншими підставами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

08.04.2019 року м. Одеса