Справа № 351/1773/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/464/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

за участю апелянта ОСОБА_3

представника апелянта ОСОБА_4

представника відповідача адвоката Марикот Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду від 16 січня 2019 року у складі судді Калиновського М.М., ухвалене у м. Снятин, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, Снятинської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, Снятинської міської ради, третя особа - відділ Держгеокадастр у Снятинському районі про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його дружина ОСОБА_3 є власником двох земельних ділянок по АДРЕСА_1. Більше 15 років він з дружиною на підставі усної домовленості з ОСОБА_7, яка відповідно до рішення Снятинської міської ради № 2 від 05 грудня 1997 року була землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2, використовували сусідню земельну ділянку площею 0,10 га.

Після смерті ОСОБА_7 вони вирішили приватизувати дану земельну ділянку, однак дізналися, що вона передана ОСОБА_6 Вважає, що приватизація земельної ділянки відповідачем відбулася з порушенням вимог земельного законодавства та з порушенням його з дружиною прав, оскільки спірною земельною ділянкою фактично користувався він з дружиною, а не відповідач ОСОБА_6

У зв'язку з вищенаведеним, просив визнати незаконним та скасувати п. 11 рішення сесії Снятинської міської ради № 733-37/2014 від 27 листопада 2014 року про затвердження ОСОБА_6 технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,1872 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2, визнати незаконним та скасувати п. 12 рішення сесії Снятинської міської ради № 733-37/2014 від 27 листопада 2014 року про передачу у власність ОСОБА_6 спірної земельної ділянки та визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, видане реєстраційною службою Снятинського районного управління юстиції 05 грудня 2014 року ОСОБА_6

Ухвалою Снятинського районного суду від 23 квітня 2018 року замінено по справі третю особу відділ Держгеокадастр у Снятинському районі його правонаступником - Головним управлінням Держгеокадастру у Івано-Франківській області.

Рішенням Снятинського районного суду від 16 січня 2019 року у задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відсутність поземельної книги є підставою для визнання та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування реєстрації. Вважає, що заміняти поземельну книгу книгою платників податку неправильно. ОСОБА_7 учасник війни, мала пільги, а тому була звільнена від податків. Крім того, встановлення меж здійснено без його з дружиною присутності, без оформлення акта з їхніми підписами.

У зв'язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки вимоги заявлені у апеляційній скарзі не були предметом розгляду у судовому засіданні, у прохальній частині позовної заяви даних вимог немає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

Представник ОСОБА_6 - Марикот Г.А. апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Представники Снятинської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку були повідомлені, а тому, враховуючи їх належне повідомлення про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право користування чи право власності на спірну земельну ділянку позивач не набув. У книгах обліку платників земельного податку відсутні записи щодо спірної земельної ділянки площею 0,1872 га, відсутні поземельні книги, а також позивачем не надано доказів порушень діючого законодавства та його прав при набутті відповідачем ОСОБА_6 права власності на дану земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на землю від 26 лютого 2009 року серії НОМЕР_3, дружина позивача - ОСОБА_8, на підставі рішення Снятинської міської ради від 26 грудня 2006 року № 128, є власником земельної ділянки площею 0,3043 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 5 т. 1).

Відповідно до державного акту на право власності на землю від 26 лютого 2009 року серії НОМЕР_2, дружина позивача - ОСОБА_8, на підставі рішення Снятинської міської ради від 26 грудня 2006 року № 128, є власником земельної ділянки площею 0,0994 га по АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6 т. 1).

Відповідно до архівного витягу з рішення № 2 Снятинської міської ради від 05 грудня 1997 року затверджено списки громадян, жителів м. Снятин, яким передано в особисту власність земельні ділянки та ПКП «Блік», зокрема ОСОБА_7 передано в особисту власність земельні ділянки біля будинку по вул. Виноградній площами 0,08 га та 0,10 га (а.с. 41-42 т. 1).

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 11 квітня 2014 року ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у дар житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 55 т 1).

Із витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно від 11 квітня 2014 року вбачається, що за ОСОБА_6 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 56 т. 1).

Відповідно до довідки Снятинської міської ради № 128 від 03 липня 2014 року згідно договору дарування житлового будинку від 11 квітня 2014 року № 495 за ОСОБА_6 з 2014 року числиться земельна ділянка загальною площею 0,2873 га, з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1873 га, яка розташована по АДРЕСА_2 (а.с. 53 т. 1).

Рішенням Снятинської міської ради № 714-36/2014 від 11 вересня 2014 року затверджено акт узгодження меж між суміжними землекористувачами ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 (а.с. 59 т. 1).

Рішенням Снятинської міської ради № 684-35/2014 від 26 червня 2014 року надано громадянам, жителям м. Снятин, зокрема ОСОБА_6 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,1873 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 (а.с. 7 т. 1).

Згідно п.п. 10, 11 рішення Снятинської міської ради № 733-37/2014 від 27 листопада 2014 року затверджено ОСОБА_6 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1872 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 та вирішено передати ОСОБА_6 у власність дану земельну ділянку (а.с. 52 т. 1).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 грудня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 грудня 2014 року за відповідачем ОСОБА_6 зареєстровано право приватної власності на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1872 га (а.с. 57, 58 т. 1).

З довідки Снятинської міської ради № 23 від 29 січня 2016 року вбачається, що згідно журналів обліку платників земельного податку з 2000 року по 2014 рік відсутні записи щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2. Журнали обліку платників земельного податку до 2000 року у міській раді відсутні (а.с. 99 т. 1).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої, п'ятої-сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України), що передбачено і статтею 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати пункти 11, 12 рішення сесії Снятинської міської ради № 733-37/2014 від 27 листопада 2014 року про затвердження ОСОБА_6 технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,1872 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 та передачу у власність ОСОБА_6 спірної земельної ділянки, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо земельної ділянки площею 0,1872 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що його дружина є суміжним землекористувачем із ОСОБА_6, який набув право власності на спірну земельну ділянку з порушенням земельного законодавства. Вони із дружиною користувалися спірною земельною ділянкою більше 15 років на підставі усної домовленості із попереднім землекористувачем, тому набули право на неї.

Відповідно до положень статей 12, 13, 80, 81 ЦПК України позивач зобов'язаний довести в чому полягають неправомірні дії відповідача та довести своє порушене право.

Разом з тим, позивачем не представлено доказів щодо порушення оскаржуваними рішеннями та отриманим свідоцтвом безпосередньо його права на спірну земельну ділянку, чи то в силу наявності в нього права користування земельною ділянкою чи права власності на неї. Зокрема, позивачем не надано доказів щодо оформлення будь-якого права на спірну земельну ділянку, як підстави для звернення за захистом порушеного права. Доводи щодо звернення про її оформлення до відповідного органу місцевого самоврядування та його зволікання у розгляді не знайшли свого підтвердження, оскільки будь-яких доказів такого позивачем не представлено.

Сам по собі факт користування земельною ділянкою за згодою попереднього власника чи користувача, на чому наголошує апелянт, не надає особі права на таку ділянку. Щодо набуття такого права в силу давності користування, то і для застосування такого законодавчого механізму необхідне відповідне звернення до органу місцевого самоврядування та прийняття відповідного рішення з цього приводу або через звернення до суду. Однак і з цих підстав в порядку статті 119 ЗК України відповідних доказів позивачем також не представлено.

Крім того, ОСОБА_3, в частині порушення прав суміжного землекористувача вказує на порушення відповідачем прав його дружини, як власника спірної суміжної земельної ділянки, тобто звертається з вимогами в інтересах третьої особи без належних на те повноважень та підстав. Вирішення питання щодо правомірності затвердження Акту погодження меж земельної ділянки відповідачу без підпису власника суміжної земельної ділянки - його дружини, стосується саме її інтересів як власника земельної ділянки. Окремих вимог сама ОСОБА_8 не заявляє, тому підстави для вирішення питання про її права відсутні.

Враховуючи, що позивачем не доведено порушення його прав оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування про затвердження ОСОБА_6 технічної документації з землеустрою, передачу у власність останньому спірної земельної ділянки, та видачою свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, оскаржене судове рішення є таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду від 16 січня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2019 року

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта