Справа № 472/417/19
Провадження №2/472/256/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2019 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Ставніченко А.П.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частини земельної ділянки,
13 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який уточнила в поданій 30 серпня 2019 року позовній заяві в новій редакції, до відповідача ОСОБА_3 про виділення частини земельної ділянки.
Власником 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 , яка успадкувала її після смерті ОСОБА_4 . Водночас остання не бажає оформлювати свої спадкові права належним чином, що створює позивачу складнощі щодо користування та розпорядження належною їй власністю.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але забезпечила участь в судовому засіданні свого представника ОСОБА_1 , який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання 19.09.2019 року, 21.10.2019 року, 25.11.2019 року, 16.12.2019 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розмішення оголошення на офіційній веб-сторінці суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подала, та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши вступне слово представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .
Спадщину після смерті вказаної особи прийняли ОСОБА_2 , як баба померлого (2/3 частки спірної земельної ділянки), та ОСОБА_3 , як сестра померлого (1/3 частки спірної земельної ділянки), інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №118/2017.
Так, згідно з положеннями Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України).
При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст.1218 ЦК України.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України).
Аналогічно, згідно з ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.
В матеріалах справи наявний висновок судового земельно-технічного дослідження № 53/18 від 20.12.2018 року, відповідно до якого виділ належної позивачу частки земельної ділянки є технічно можливим, експертом запропоновано два варіанти їх виділу. Заперечень проти такого виділу від співвласників земельної ділянки не надійшло (а.с. 54-58).
Таким чином, за встановлених обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач не просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 768,40 гривень судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 223, 259, 263-265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частини земельної ділянки, - задовольнити повністю.
- від фасадної межі земельної ділянки з точки "Д" по прямій лінії довжиною 662,85 м вздовж лівої бічної межі до точки "Е";
- з точки "Е" поворот ліворуч і по прямій лінії довжиною 35,54 м вздовж задньої межі до перетину з точкою "В";
- далі з точки "В" поворот ліворуч і по прямій лінії довжиною 663,35 м до перетину з фасадною межею земельної ділянки в точці "Г";
- з точки "Г" поворот ліворуч вздовж фасадної межі довжиною 35,54 м до перетину з точкою "Д".
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного заочного рішення суду).
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, а в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повне заочне рішення суду складено 24 грудня 2019 року.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області Л.О. Орленко