Номер провадження: 22-ц/813/4007/19
Номер справи місцевого суду: 500/2652/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 500/2652/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заапеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Швеця В.М. о 14 годині 52 хвилині 26 грудня 2018 року, повне рішення складено 04 січня 2019 року,

встановив:

У травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Уркфінанс» (далі ТОВ), звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ заборгованість за Договором позики у розмірі 28 505,56 грн..

ТОВ обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року відповідачка отримала позику в розмірі 2 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних), строком на 14 днів до - 28 грудня 2016 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за договором позики станом 12.05.207 року виникла заборгованість у загальному розмірі 28 505,56 грн., яка складається з: - основний борг 2 500,00 грн.; - 2% за користування грошовими коштами 135 днів 7 450,00 грн.; - штраф за прострочення сплати відсотків 250,00 грн.; - 2% пені за кожен день від суми заборгованості (кількість днів прострочення 121) 17 820,00 грн.; - інфляційні втрати за період з 15.12.2016 року по 12.05.2017 року (104,88%) 485,56 грн. = (2 500 грн. + 7 450)х104,88% - 9 950 грн. (а. с. 2 3).

У квітні 2018 року ТОВ уточнило позовні вимоги і просило стягнути заборгованість станом на 05.04.2018 року у загальному розмірі 28 005,56 грн., з яких: - основний борг 2 500,00 грн.; - 2% за користування грошовими коштами 135 днів 7 450,00 грн.; - штраф за прострочення сплати відсотків 0 грн.; - 2% пені за кожен день від суми заборгованості (кількість днів прострочення 121) 17 570,00 грн.; - інфляційні втрати за період з 15.12.2016 року по 12.05.2017 року (104,88%) 485,56 грн. = (2 500 грн. + 7 450)х104,88% - 9 950 грн. (а. с. 34).

У листопаді 2018 року ТОВ уточнило позовні вимоги і просило стягнути заборгованість станом на 06.11.2018 року у загальному розмірі 36 350,56 грн., з яких: - основний борг 2 500,00 грн.; - 2% за користування грошовими коштами 135 днів 33 850,00 грн.; - 2% пені за кожен день від суми заборгованості (кількість прострочених днів 121) 17 820,00 грн.; - штраф за прострочення сплати відсотків 250 грн.; - інфляційні втрати за період з 15.12.2016 року по 12.05.2017 року (104,88%) 485,56 грн. = (2 500 грн. + 7 450)х104,88% - 9 950 грн. (а. с. 51 - 52).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, також просила стягнути з відповідачки судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що визнає отримання позики у вищевказаному розмірі, але не має фінансової можливості погасити її в межах позовних вимог. Просила зменшити суму боргу.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2018 р. вищезазначений позов ТОВ задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрфінанс» - 2 500 грн. основного боргу за позикою, - 700 грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, та судові витрати в сумі 1 600 грн., а разом 4 800 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики. Позичальниця порушила умови договору з повернення позики, сплати відсотків. З відповідачки підлягає стягненню сума основного боргу та відсотки в межах строку дії договору (а. с. 75 75 зворотна сторона).

ТОВв апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру боргу. Просить рішення в оскарженій частині змінити. Стягнути заборгованість у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права,

Апелянтвказує, що судом не було досліджено власноручно підписану відповідачкою Анкету-заяву позичальника, договір позики від 15.12.2016 року, яким передбачено нарахування відсотків, штрафу та пені, видатковий ордер на суму 2 500 грн., заяви відповідачки про зупинення нарахування відсотків та реструктуризацію боргу. Не вбачається підстав для зменшення боргу. Посилання суду на висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду є помилковими, оскільки вони стосуються інших правовідносин.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Направлені останній, у тому числі після уточнення апеляційним судом реєстрації її місця проживання, поштою судові повістки тричі поверталися до апеляційного суду з приміткою пошти «За закінченням строку зберігання». Оголошення про виклик ОСОБА_1 було також розміщено на офіційному сайті апеляційного суду. ОСОБА_1 причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків про наявність між сторонами правовідносин з договору позики, наявність заборгованості за позикою, необхідність стягнення суми основного боргу та відсотків. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 553, 610, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Згідно із ст. ст. 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошову кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно на повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 265 цього Кодексу.

Оскільки беззаперечно встановлено отримання відповідачкою позики, правильним є висновок суду про необхідність стягнення боргу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні пені за порушення умов договору позики.

Пунктами 3.1, 7.1 Договору позики № 2016-03-01274 від 15.12.2016 року передбачено, що Позикодавець зобов`язаний повернути отриману позику 28.12.2016 року.

У разі невиконання зобов`язань по погашенню позики у терміни, вказані у п. 3.1 цього договору позики, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася.

Статтями 546, 549, 551 ЦПК України передбачено, що зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку з неповерненням позики ТОВ має право на отримання пені у розмірі 3 200,00 грн. = 2 500,00 грн. + 700,00 грн..

Доводи апелянта про те, що договором позики передбачено нарахування пені є обґрунтованими. Рішення суду в частині відмови в задоволенні стягнення пені необхідно скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення пені в розмірі 3 200,00 грн.. В решті вимог про стягнення пені необхідно відмовити.

Доводи апелянта про те, що судом не було досліджено власноручно підписану відповідачкою Анкету-заяву позичальника, договір позики від 15.12.2016 року, видатковий ордер на суму 2 500 грн., заяви відповідачки про зупинення нарахування відсотків та реструктуризацію боргу, відсутність підстав для зменшення боргу, що висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду не стосуються правовідносин по даній справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини щодо порушення зобов`язань за договором позики, зводяться до власного тлумачення апелянтом характеру спірних правовідносин, не спростовують висновків суду першої інстанції, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ про стягнення пені за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (18%) у сумі 432,00 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду м. Одеської області від 26 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» про стягнення пені- скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення пені за договором позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» () пеню за договором позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп..

В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення пені за договором позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» () судовий збір у сумі 432 (чотириста тридцять дві) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе