КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/6166/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/16034/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

відповідачі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», подану через представника Радченко Вікторію Юріївну, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кошель Л.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та пені,

в с т а н о в и в :

у червні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути 3 % річних у розмірі 49 693 грн та пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ - 190 752,06 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 10.08.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 27 233 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних строком до 11.08.2014.

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ « Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0.

22.10.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, за кредитним договором № 0. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання з повернення кредитних коштів станом на 15.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 1 824 010,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 559 817,50 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 1 184 103,99 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 80 088,75 грн.

Оскільки відповідач не сплачує заборгованість станом на 15.05.2019 розраховано 3 % річних у розмірі 49 693 грн та пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 190 752,06 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2019 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «Вердикт Капітал» через представника подалоапеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не вірно застосовано положення ст. 625, 631 ЦК України тане взято до уваги висновки Великої Палата Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2018 по справі 444/9519/12, від 04.07.2018 по справі 310/11534/13-ц. Сторони не визначили окремо строк договору, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. До того ж порушення є триваючим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що звернення кредитора із вимогами про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, свідчить про те, що було змінено строк повернення кредиту та про закінчення строку дії кредитного договору. Оскільки рішенням суду від 20.07.2016 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності, то на час укладення договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», останній не набув прав вимоги за вказаним кредитним договором.

У судовому засіданні представник позивача Цермолонський І.М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 27 233 доларів США строком до 11.08.2014, та за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік.

06.11.2009 ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк з моменту отримання цієї вимоги.

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» замінив кредитора ПАТ «УкрСиббанк» у зазначених зобов`язаннях, став новим кредитором та набув право вимоги до боржника вимагати повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.

20.07.2016 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/11080/13-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 0 з підстав пропуску позовної давності.

22.10.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги про стягнення боргу, позивач не набув прав вимоги за вказаним договором, оскільки строк кредитного договору закінчився та у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості попередньому кредитору відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2016 вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, направивши позичальнику вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту 06.11.2009 та суд відмовив у позові ПАТ «Дельта Банк» (нового кредитора) до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором за пропуском позовної давності.

У позові ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що сума боргу ОСОБА_1 станом на 14.05.2013 складає 171 029, 42 грн за тілом кредиту та 127 773,95 грн за процентами за користування кредитом. З рішення суду не вбачається, що сума заборгованості судом перевірена, натомість, із позовних вимог вбачається, що проценти за користування кредитом банк нараховував і після зміни строку виконання договору.

Відтак на час укладення між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги (22.10.2018) вже існувало судове рішення, яке набрало законної сили, та за яким попередньому кредитору відмовлено у стягненні як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитом з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0.

Незважаючи на це право вимоги за кредитним договором було передано відПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал», та у витязі з реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами вказано, що залишок по тілу кредиту ОСОБА_1 складає 21 397,40 грн, залишок по відсоткам - 45 258,94 грн, залишок по пеням, штрафам - 666 770,90 грн (а.с. 64).

Звертаючись з даним позовом ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 15.05.2019 складає 559 817,50 грн по тілу кредиту, 1 184 103,99 грн - проценти за користування кредитом до дати укладення договору про відступлення права вимоги та 80 088,75 грн - проценти за користування кредитом після укладення договору про відступлення права вимоги. Будь - яких правових обґрунтувань щодо цих сум позивач не наводить.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми кредиту 559 817,50 грн за період з 30.05.2016 по 15.05.2019 та пеню за цей же період (а.с. 20,21). Від якої суми заборгованості розрахована пеня у розрахунку не зазначено, як і не вказано відповідно до яких положень кредитного договору чи норм права така пеня нараховується.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів намагалася з`ясувати у представника позивача правові підстави нарахування пені, на що останній вказав, що пеня розрахована відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Разом з тим, дана норма не містять будь - яких положень про нарахування чи стягнення пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте позивач не просить стягнути проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відтак позовні вимоги про стягнення пені необґрунтовані та будь - якими доказами не підтверджені.

Щодо стягнення трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правила даної норми для стягнення трьох процентів річних має бути визначена прострочена сума та грошове зобов`язання має існувати на час такої вимоги.

У даному ж спорі, незважаючи на те, що позичальник своєчасно не повернув у повному обсязі суму кредиту, у стягненні несплаченої суми кредитору було відмовлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що відповідач не має перед ПАТ «Дельта Банк» грошового зобов`язання, так як кредитор пропустив строк для реалізації свого права на витребування від відповідача заборгованості, то зміна кредитора, не змінює суті правовідносин за кредитним договором. У даному випадку боржник не звільнений від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання, а звільнений від виконання такого зобов`язання, оскільки кредитор у визначений законом строк не реалізував своє право на стягнення грошових коштів.

Відсутність грошового зобов`язання унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, оскільки дана норма діє лише у разі наявності невиконаного грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню.

Рішення суду, яким відмовлено у позові про стягнення кредитної заборгованості навпаки підтверджує той факт, що відповідач не має перед кредитором грошового зобов`язання.

За поясненнями представника позивача, незважаючи на рішення суду про відмову у стягненні заборгованості по кредиту, відповідач має сплатити таку заборгованість, а кредитор має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми без обмеження будь - яким строком. За твердженням представника позивача його право на таке стягнення є безкінечним, оскільки навіть у разі смерті боржника дані правовідносини допускають правонаступництво.

Проте такі твердження суперечать завданням та основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п 7 ч. 3 цієї статті одним із основних принципів цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Доводи представника позивача про те, що незважаючи на наявність рішення суду про відмову у стягненні кредитної заборгованості, відповідач має сплатити таку заборгованість нівелюють принцип обов`язковості судового рішення, що є недопустимим у цивільному судочинстві.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у справах, які розглядалися Великою Палатою Верховного Суду ставилося питання як про стягнення заборгованості по кредитному договору, так і трьох процентів річних та процентів за користування грошовими коштами за п. 1 ст. 1048 ЦК України. Тобто у цих справах рішення суду, яке б набрало законної сили про відмову у стягненні кредитної заборгованості не існувало та грошове зобов`язання було чинним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, зокрема зазначено, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Відтак зобов`язання боржника сплатити заборгованість за кредитним договором не припиняється ухваленням рішенням, яким таку заборгованість стягнуто, та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

У даній же справі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відсутнє, оскільки у позові про стягнення такої заборгованості було відмовлено.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 27.12.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик