ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Харків

Справа № 635/5103/19

Провадження № 22-ц/818/5497/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року (головуючий суддя першої інстанції Панас Н.Л.).,-

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 127917,35 грн. за кредитним договором №б/н від 30 жовтня 2013 року, яка складається із заборгованості за кредитом 1435,36 грн., заборгованості по процентам 121384,61 грн., заборгованості по пені та комісії за період з 30.10.2013 по 31.12.2018 5097,38 грн., та 1921 грн. судових витрат.

Позов мотивований тим, що 30 жовтня 2013 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді підписаної відповідачем Заяви №б/н, згідно якої він отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві. Згідно вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт надає свою згоду на можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за рішенням банку в односторонньому порядку, так як і розмір відсоткової ставки за кредитом, а також власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту та погашати заборгованість. Крім того, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Зазначає, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим порушив умови договору та ст.509, 526, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 128417,35 грн., від погашення якої він ухиляється, між тим, позивач визначив суму до стягнення у розмірі 127917,35 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства "Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2013 року у розмірі 1435 грн. 36 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 21 грн. 47 коп., а всього 1456 грн. 83 коп. В задоволенні позову Акціонерного товариства "Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом 121384 грн. 61 коп., заборгованості за пенею та комісією 5597 грн. 38 коп. за кредитним договором від 30 жовтня 2013 року відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що взяті на себе зобов`язання у порушення закону та умов договору відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом. Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, суд зазначив, що безпосередньо укладений сторонами кредитний договір від 30.10.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). На підставі наведеного, відмовляючи в іншій частині позовних вимог суд зазначав, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, сплату комісії та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та без належної оцінки доказів по справі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах і Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, адже відповідач користуючись коштами та частково сплачуючи заборгованість за кредитом підтвердив укладення кредитного договору на відповідних умовах і висловив згоду з ними та формою договору, який було укладено шляхом приєднання.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, порушивши положення ст.1048, 1054 ЦК України, ст.169 Кодексу європейського договірного права та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

А також вважає, що оскаржуваним рішенням суд нехтує принципом платності кредитного договору та наносить істотну шкоду споживачам банківських послуг і банку в цілому, порушуючи стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, тому в іншій частині судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами відповідач ознайомився і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Судовим розглядом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено Кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір укладено у формі Анкети-заяви.

Судовим розглядом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року становить 128417 грн. 35 коп. і яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1435 грн. 36 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 121384 грн. 61 коп., заборгованості за пенею та комісією з 30 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року 5597 грн. 38 коп.

В заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи свідчать про те, що за кредитним договором від 8 червня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

При цьому у анкеті-заяві позичальника від 8 червня 2012 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.06.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

До спірних правовідносин не може бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вимоги апеляційної скарги в частині наявності підстав для відсотків за кредитним договором від 30 жовтня 2013 року є безпідставними, такими, що задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що підписавши анкету-заяву відповідачка прийняла та погодилася із запропонованими кредитором умовами, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки вони є складовою частиною договору, - спростовуються фактичними обставинами справи, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що сторони погодили розмір відсотків за кредитним договором від 30.10.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення нехтує принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, - також спростовується вимогами законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно послався на наведені положення чинного законодавства, що узгоджується з усталеною судовою практикою, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 1435 грн. 36 коп. та вірно розподілив судові витрати у справі.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук