16 січня 2019 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.
при секретарі Левчук Д.О., з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
Вимоги обґрунтовує тим, що вонана підставі договору дарування квартири від 20 червня 2002 року, посвідченого ОСОБА_3. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, реєстраційний № 4291, є власником квартири АДРЕСА_1. Вказує, що 01 серпня 2017 року на прохання її знайомого у квартиру було зареєстровано його племінника ОСОБА_2. Вказана реєстрація відповідачу була необхідна для виготовлення закордонного паспорту. Її відповідач пообіцяв, що після отримання закордонного паспорту, він скасує реєстрацію місця проживання в моїй квартирі. Однак пройшло вже більше року, а реєстрація місця проживання відповідачем не скасована. Вказує, що реєстрація відповідача створює перешкоди у здійснення нею права власності та тягне додаткові витрати на утримання житла.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовільнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Додатково пояснила , що відповідач жодного дня за місцем реєстрації не проживав.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивачів.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1, на підставі договору дарування квартири від 20 червня 2002 року, посвідченого ОСОБА_3. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, реєстраційний № 4291, є власником квартири АДРЕСА_1.
Згідно адресної картки у будинку за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано 2 особи, серед яких зазначений ОСОБА_2, однак фактично за даною адресою не проживає.
Відповідно до Актів №10 від 10.07.2018 року та №101 від 30.10.2018 року про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб), виданого за підписом сусідів громадянин ОСОБА_2, у даній квартирі не проживає з серпня 2017 року.
Згідно ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
В силу вимог ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наявність у відповідача реєстрації в даній квартирі, порушує право на користування житлом позивача, тому як вона повинна сплачувати надмірні комунальні послуги.
За таких обставин, так як відповідач з серпня 2017 року не проживає в квартирі за АДРЕСА_3, не несе витрат по утриманню квартири, наявність у відповідача реєстрації в квартирі порушує право власності позивача, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати у вигляді судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
ВизнатиОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 5 в буд. 8 по вул. Корольова у місті Рівне.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 16 січня 2019 року.
Суддя Харечко С.П.