Провадження № 2/761/1765/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, у якому просить визнати недійсним договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, укладений 20.06.2013 року між нею та відповідачем, а також додатки до нього.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.06.2013 року між нею та відповідачем укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Відновлювальна кредитна лінія»), відповідно до умов якого позивачу було надано відповідачем кредит в сумі 20000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку з процентною ставкою за користування коштами кредитної лінії у розмірі 5 % щомісячно. Разом з тим, оскільки позивач вважає, що зміст вказаного договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства, а саме ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», а тому, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, просить визнати договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб разом із додатками недійсним.

Ухвалою від 02.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не з'явилась, однак через канцелярію суду подала письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20.06.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, які є сторонами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Відновлювальна кредитна лінія», шляхом акцептування клієнтом Публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, погодили наступне:

- на підставі Анкети-Заяви про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Відновлювальна кредитна лінія») наданої Банком, Банк відкрив рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня та випустив платіжну картку Visa Electron (неперсоніфікована) строком дії 3 роки з моменту її випуску;

- за бажанням Клієнта, що виражене останнім в Анкеті-Заяві про акцепт Публічної пропозиції, Банк надає Клієнту Кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, що вказаний в п.1 цього Додатку на наступних умовах: загальний ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 20000,00 грн. (пп.2.1); процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 5 % щомісячно (пп.2.2); розмір обов'язкового мінімального платежу включає в себе суму основної заборгованості та суму нарахованих відсотків, а також у разі наявності - суму простроченої та суму несанкціонованого овердрафту та залежить від встановленого розміру ліміта та складає 1300,00 грн. (пп.2.3).

Відповідно до п.3 Додатку повернення заборгованості за Кредитом та сплата відсотків за користування відновлювальною кредитною лінією та/або інших платежів за цим Договором здійснюється Клієнтом на транзитний рахунок № 2924701, відкритий у ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346.

Згідно з п.5 Додатку всі відносини між Клієнтом та Банком врегульовуються положенням Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (з урахуванням зміненого порядку обчислення Обов'язкового мінімального платежу, встановленого в п.2.3 цього Додатку), Тарифами за ведення та обслуговування рахунку (Рахунку Картки), а також Правилами користування банківською платіжною карткою. Підписанням цього Додатку Клієнт підтверджує отримання ним цього Додатку та документів, що вказані в цьому пункті в дату його підписання.

Разом з тим, враховуючи, що зобов'язання Банку щодо надання кредиту/встановлення ліміту відновлювальної кредитної лінії є відкличними та безризиковими для Банку, визначення суми Кредиту, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та повідомляється Клієнту Банком, здійснюється Банком в межах встановленого Договором про комплексне банківське обслуговування максимального ліміту відновлювальної кредитної лінії без будь-яких обмежень. Підписанням цього Клієнт підтверджує, що вказані умови є вигідними та справедливими для Клієнта, не обмежують жодних прав Клієнта визначених винним законодавством України та в повній мірі відображають внутрішню волю Клієнта (пп.2.5).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 14 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно правових позицій висловлених Верховним Судом України в постанові по справі № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що перед укладенням договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб кредитодавець не повідомив її, як споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, у письмовій формі про обставини, вказані у ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зазначає, що зміст договору суперечить п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Отже, зміст даного принципу проявляється, зокрема, у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно визначати структуру і вид договірного зв'язку, при цьому саме сторони самі обирають вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини, його істотні умови.

Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, зокрема у договорі зазначена мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. При цьому, позивачем підписано вказаний договір, що свідчить про ознайомлення з його умовами та виразу повної згоди під час його підписання з умовами, викладеними у ньому.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що при підписанні спірного договору позивач погодився з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по договору, обставин для визнання положень договору несправедливими та їх невідповідності вимогам законодавства встановлено не було, суд вважає, що підстави для визнання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб разом із додатками недійсним відсутні, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: