Справа № 486/1462/18
Провадження № 2/486/97/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 лютого 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Зацепіній І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу № 486/1462/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення місця проживання малолітніх дітей,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 10.02.2017 року рішенням Южноукраїнського міського суду було розірвано. Від шлюбу вони мають двох доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею. Нещодавно чоловік, маючи велику заборгованість за несплату аліментів, почав погрожувати, що він відбере у неї дітей. Відповідач дуже рідко бачиться з дітьми, хоча вона жодним чином не перешкоджає в їх спілкуванні. Між нею та відповідачем виникають сварки, що впливає на дітей. Наміру перешкоджати у спілкуванні дітей з батьком не має, лише для впевненості в тому, що дівчата повернуться додому, вимушена встановити у судовому порядку їх місце проживання.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що з відповідачем близько 1 року не перебуває в шлюбі, а з 2016 року разом не проживають. В травні 2018 року ОСОБА_2 погрожував їй, що забере дітей та відмовлявся погодити графік відвідувань дітей в органі опіки та піклування. З даного приводу вона звернулась в поліцію, однак їй було відмовлено в порушенні кримінального провадження. Діти боялись батька, оскільки він застосовував фізичне насильство. Тому вона змушена звернутись до суду в інтересах дітей. Погрози відповідача сприймає як реальні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на сайті «Судова влада України».

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні суд постановив відповідну ухвалу.

Представник третьої особи вказала, що недоцільно визначати місце проживання дітей на даний час, оскільки згідно висновку комісії між батьками дітей відсутній спір щодо визначення місця їх проживання, а з'ясувати думку відповідача органу опіки і піклування не вдалось, оскільки він відсутній за місцем проживання.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.02.2017 року /а.с. 4/.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.14-15/.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.10.2016 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9-10/.

Згідно з довідкою про нарахування заборгованості по аліментним платежам № 2594/1 від 26.07.2018 року за боржником ОСОБА_2 числиться заборгованість по аліментам у розмірі 52 192, 66 грн. /а.с.12/.

У зв'язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, позивач 25.07.2018 року зверталась з повідомленням до Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП /а.с.13/, однак у зв'язку з відсутністю достатніх підстав для внесення даної інформації до ЄРДР як кримінального правопорушення, перевірку по даному факту було припинено.

Позивач є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1 /а.с.16/, де згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 27.08.2018 року зареєстрована та проживає.

Згідно довідки-характеристики №1 від 08 жовтня 2018 року /а.с. 19/ ОСОБА_1 проживає та прописана за адресою: АДРЕСА_1. За час проживання скарг та зауважень про порушення правил проживання в ОСББ «Набережна Енергетиків 43» та заборгованості по сплаті комунальних послуг немає.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України закріплено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Положеннями ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини необхідно розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 402/428/16-ц).

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач погрожує їй відібрати в неї дітей, у них з відповідачем виникають сварки з цього приводу, які негативно впливають на дівчат, з дівчатами батько спілкується дуже рідко.

Вказане підтверджується роздруківками з смс-повідомлень переписки позивача з відповідачем /а.с.43-53/, а також диском з аудіо-записом, на якому чітко чути погрози відповідача адресовані позивачу відібрати дітей.

В силу свого віку малолітнім дітям безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дитиною та матір'ю з самого народження існує тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини.

При цьому, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування від 21 листопада 2018 року, згідно якого недоцільно розглядати питання про визначення місця проживання малолітніх доньок сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з відсутністю спору з даного питання між батьками дітей. Про наявність протилежного вказують погрози ОСОБА_2 адресовані на адресу ОСОБА_1 щодо відібрання дітей.

Враховуючи викладене, а також наявність у позивача належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей та натомість ухилення відповідача від утримання своїх доньок, наявний між сторонами спір щодо визначення проживання дітей, суд приходить до висновку, що залишення проживання з матір'ю відповідатиме найкращим їх інтересам, а тому вимоги позивача правомірні, а позов підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що батько дітей не обмежений у належному йому праві на спілкування з дітьми, турботи щодо дітей та участі у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою смт. Фрунзівка Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки смт. Фрунзівка Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Повний текст рішення буде складений протягом десяти днів з дня з оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

При оголошенні в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

____________________________________________

Повний текст рішення складено 12 лютого 2019 року.