УХВАЛА

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 442/5719/16-ц

провадження № 61-874ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2, на постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_6, відділ Держгеокадастру у м. Дрогобичі, про визнання незаконною та скасування ухвали, визнання недійсними державних актів та договору купівлі-продажу, усунення перешкод в користуванні проїздом,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано ухвалу Дрогобицької міської ради Львівської області від 24 вересня 2003 року № 221 в частині п. 1.29 щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв.м по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 вересня 2006 року серія НОМЕР_1, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 329 кв. м по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15 вересня 2006 року ВЕВ № 652971, реєстраційний номер № 2605, по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 04 січня 2007 року, серія НОМЕР_3, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 329 кв. м по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні проїздом до будинку АДРЕСА_2 шляхом демонтажу воріт по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року в частині скасування ухвали Дрогобицької міської ради Львівської області № 221 від 24 вересня 2003 року в частині п. 1.29 щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв. м по АДРЕСА_1; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 15 вересня 2006 року, серія НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 329 кв. м по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 вересня 2006 року ВЕВ № 652971, реєстраційний номер №2605, по АДРЕСА_1 та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 04 січня 2007 року, серія НОМЕР_3, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 329 кв. м по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

26 грудня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) представник ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року, в якій просила скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховним Судом із таких підстав.

Всупереч вимогам пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

В частині першій статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позову) вказано, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позову) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В частині четвертій цієї ж статті зазначено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року місячний розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378,00 грн.

Оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині скасування ухвали Дрогобицької міської ради Львівської області, визнання недійсними двох державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, за подання касаційної скарги на вказане судове рішення заявнику необхідно сплатити 4 409,60 грн (551,20 грн + 551,20 грн + 551,20 грн + 551,20 грн) ? 200 %).

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути сплачено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно із частиною другою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2, на постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_6, відділ Держгеокадастру у м. Дрогобичі, про визнання незаконною та скасування ухвали, визнання недійсними державних актів та договору купівлі-продажу, усунення перешкод в користуванні проїздом залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько