Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 0616/2795/12

провадження № 61-18289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», державний виконавець Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик Олена Борисівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2017 року у складі судді Помогаєвої А. В. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Новоград-Волинський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Житомирській області) та просила зобов'язати Новоград-Волинський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Житомирській області зняти арешт з майна та заборону на його відчуження, накладені постановою від 22 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 49425608 при примусовому виконанні виконавчого листа № 0616/2795 від 01 квітня 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні у Новоград-Волинському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Житомирській області перебував виконавчий лист № 0616/2795 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 13 814, 56 грн. Виконавче провадження завершено 26 квітня 2016 року, але арешт, накладений на майно ОСОБА_4, скасовано не було.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державним виконавцем 23 грудня 2014 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у сумі 1381, 46 грн, який заявником сплачено не було, тому відсутні підстави для зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_4

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року скасувати, скаргу задовольнити або передати матеріали справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що на сьогодні нею повністю погашена заборгованість за кредитним договором перед ПАТ КБ «Приватбанк», тому підстави для накладення арешту на все її майно відсутні.

Новоград-Волинський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Житомирській області подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що на виконанні у Новоград-Волинському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0616/2795 від 01 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 814, 56 грн.

23 грудня 2014 року державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 1381, 46 грн.

Постановою старшого державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області Марчук К. С. від 24 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0616/2795 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13 814, 56 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою від 22 грудня 2015 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_4, у межах суми звернення стягнення (13 814, 56 грн).

26 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа № 0616/2795 стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови) у зв'язку з відсутністю майна і доходів у боржника.

03 жовтня 2016 року вказаний виконавчий документ повторно пред'явлено до виконання та постановою старшого державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області Кулик О. Б. від 03 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52478185, яке не завершено.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

А відтак, державний виконавець не вправі знімати арешт, накладений на майно боржника, у випадку нестягнення з нього виконавчого збору.

Встановивши, що ОСОБА_4 не сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення її скарги та зняття арешту з майна і заборони на його відчуження, накладеного постановою державного виконавця від 22 грудня 2015 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат