Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 522/14280/14-ц

провадження № 61-47300 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - акціонере товариство «ВТБ Банк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Кононенко Н. А., від 18 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - АТ «ВТБ Банк») про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Емерал Констракшн» (далі - ТОВ «Емерал Констракшн») було укладено договір оренди зі внесеними 16 липня 2009 року змінами до нього, за умовами якого останнє передало у строкове платне користування АТ «ВТБ Банк» 55/100 частин офісно-адміністративного комплексу, загальною площею 1 292,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, строком на сім років.

25 липня 2009 року між ним та ТОВ «Емерал Констракшн» було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного офісно-адміністративного комплексу, за яким він набув право власності на весь комплекс, у тому числі й на об'єкт оренди. Таким чином, він став правонаступником прав та обов'язків ТОВ «Емерал Констракшн».

Листом від 13 серпня 2013 року ПАТ «ВТБ Банк» повідомило його про те, що у товариства відпала необхідність у використанні орендованого приміщення та на підставі пункту 9.6. договору оренди орендар розриває його в односторонньому порядку з 01 листопада 2013 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року певні позовні вимоги виділялись в окреме провадження, ухвалювалися судові рішення і у травні 2017 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги.

Позивач вважав, що орендар порушив умови договору оренди, зокрема пункт 2.5. договору, оскільки свого обов'язку щодо повернення приміщення у передбачений договором строк не виконав, об'єкт оренди за актом прийому-передачі не передав, що в силу частини другої статті 785 ЦК України є підставою для стягнення з нього неустойки.

Крім того, внаслідок таких неправомірних дій банку орендоване приміщення зазнало пошкоджень на суму 5 021 697 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ПАТ «ВТБ Банк» на його користь неустойку за прострочення повернення об'єкта оренди з вересня 2013 року по липень 2016 року у розмірі 2 811 827 доларів 02 центи США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 30 травня 2017 року становить 74 176 001 грн 53 коп., а також витрати, пов'язані з проведенням об'єкта оренди в належний стан, у розмірі 5 021 697 грн та витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 153 283 грн 76 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Шенцевої О. П. від 17 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення повернення об'єкта оренди у розмірі 74 176 001 грн 53 коп., витрати, пов'язані з виконанням робіт по проведенню об'єкта оренди у належний стан, у розмірі 5 021 697 грн, а всього - 79 197 698 грн 53 коп. У решті позовних вимого відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим приміщенням, районний суд виходив із того, що відповідач не передав об'єкт оренди позивачу за актом прийому-передачі та вважав доведеним факт порушення з його боку умов договору та чинного законодавства щодо повернення майна у стані, в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено у договорі. Тому за період з вересня 2013 року по липень 2016 рік суд стягнув заявлений позивачем розмір неустойки. Також суд першої інстанції, стягуючи вартість відновлювального ремонту, виходив із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2017 року, згідно з яким пошкодження орендованого приміщення сталися у результаті демонтажу обладнання, яке використовувалось орендарем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18жовтня 2018 року апеляційну скаргу АТ «ВТБ Банк» задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що орендар, банк, умови договору оренди щодо його розірвання та передачі об'єкта оренди виконав належним чином, проте саме ОСОБА_3 як орендодавець недобросовісно реалізовував свої права та обов'язки, оскільки відмовлявся підписувати акт прийому-передачі об'єкта оренди як у день розірвання договору оренди спірного приміщення, так і у подальшому. При цьому перешкоди прийняти орендоване майно та підписати акт прийому-передачі майна, навіть з відповідними зауваженнями у разі незгоди з його технічним станом, у позивача були відсутні. Також апеляційний суд зазначив, що висновок судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2017 року щодо вартості відновлювальних робіт орендованого банком приміщення до 01 листопада 2013 року не підтверджує протиправну поведінку відповідача та його вину у спричиненні збитків позивачу, а таких підстав для відповідальності відповідача позивач не довів і суд не встановив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до АТ «ВТБ Банк» про стягнення грошових коштів призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не врахував преюдиційне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року, ухваленого за скаргою ОСОБА_3 на дії та постанову державного виконавця. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що акт прийому-передачі орендованого приміщення сторонами не було підписано, так як в процесі його укладання між сторонами виникли розбіжності щодо його умов, що свідчить про поважність причини невиконання рішення суду, яке виконується. Таким чином, вказаним преюдиційним рішення суду встановлено, що непідписання акту прийому-передачі об'єкта оренди здійснювалося не з вини позивача. Крім того, апеляційним судом не було враховано та досліджено зміст проектів актів прийому-передачі орендованого майна, які були підписані відповідачем та надсилалися позивачу. Зокрема, у пункті 6 вказаних актів зазначалось, що розрахунки за договором оренди проведені між сторонами у повному обсязі та будь-яких претензій фінансового/грошового чи майнового характеру у сторін одна до одної відсутні (у тому числі, відсутні претензії щодо обсягів та порядку сплати орендної плати, неустойки та інших платежів за договором). Наявність вказаного пункту порушує права позивача та свідчить про бажання відповідача уникнути відповідальності за заподіяну шкоду об'єкту оренди, які були завдані у процесі експлуатації орендованого приміщення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2018 року АТ «ВТБ Банк» надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначало, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Факт неодноразового звернення банку до ОСОБА_3 щодо прийняття об'єкта оренди, а також ухилення останнього від підписання наданих банком актів прийому-передачі встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року, що набрало законної сили. Банком було вжито усіх заходів, передбачених умовами договору, необхідних для дострокового розірвання договору та передачу об'єкту оренди орендодавцеві з підписанням відповідного акту прийому-передачі. Проте від підписання відповідного акту ОСОБА_3 відмовлявся з посиланням на неналежний технічний стан орендованого майна та завдання цьому майну шкоди під час його експлуатації. Разом з тим жодних перешкод прийняти орендоване майно з оренди та підписати акт прийому-передачі майна, навіть з відповідними зауваженнями у разі незгоди з його технічним станом, у ОСОБА_3 не було. Наявність претензій чи зауважень до стану приміщення не є перешкодою прийняти майно з оренди та підписати відповідний акт прийому-передачі. Зазначене свідчить про відсутність підстав для стягнення з банку неустойки на підставі частини другої статті 785 ЦК України, оскільки відсутнє прострочення зі сторони банку повернення орендованого майна, відсутня вина банку в неповерненні майна за актом прийому-передачі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ТОВ «Емерал Констракшн» було укладено договір оренди зі внесеними 16 липня 2009 року змінами до нього, за умовами якого останнє передало у строкове платне користування ПАТ «ВТБ Банк» 55/100 частин офісно-адміністративного комплексу, загальною площею 1 292,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, строком на сім років.

25 липня 2009 року між ТОВ «Емерал Констракшн» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного офісно-адміністративного комплексу, за яким останній набув право власності на весь комплекс, у тому числі й на об'єкт оренди. Таким чином, ОСОБА_3 став правонаступником прав та обов'язків ТОВ «Емерал Констракшн» за договором оренди від 21 травня 2008 року зі внесеними 16 липня 2009 року змінами до нього.

Згідно з пунктом 9.6. договору оренди одностороннє розірвання договору не допускається, за винятком, зокрема, випадку дострокового розірвання цього договору за ініціативою орендаря - банку, у разі коли у нього відпала необхідність в оренді об'єкта оренди.

У випадку одностороннього розірвання договору оренди згідно з пунктом 9.6. його розірвання здійснюється без звернення до суду шляхом попередження відповідної сторони у письмовій формі не менш ніж за 2 місяці до дати дострокового розірвання договору, вказаної ініціатором дострокового розірвання договору (пункту 9.8. договору оренди).

13 серпня 2013 року банк своїм листом повідомив ОСОБА_3 про одностороннє розірвання договору оренди від 21 травня 2008 року на підставі пункту 9.6. договору оренди з 01 листопада 2013 року.

За умовами пункту 2.5. договору оренди після закінчення строку дії цього договору або у результаті його дострокового розірвання орендар - банк, зобов'язаний передати орендодавцю - ОСОБА_3, об'єкт оренди протягом місяця з моменту закінчення строку оренди за актом прийому-передачі об'єкта оренди.

Пунктом 2.6. договору оренди визначені умови повернення об'єкта оренди, звільнення об'єкта оренди від меблів, іншого майна; вилучення орендарем зроблених поліпшень, які є власністю орендаря і відокремлюються від об'єкту оренди без завдання йому шкоди. Повернення об'єкта оренди з оренди здійснюється орендарем з урахуванням можливих перепланувань, капітальних ремонтів, реконструкцій об'єкта оренди та його природного зносу (пункт 2.7. договору оренди).

Пункт 4.4.12. договору оренди передбачає зобов'язання банку цілком звільнити об'єкт оренди протягом місяця після припинення строку дії даного договору.

Судами також встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року, яке залишене без змін після апеляційного та касаційного перегляду, позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме дострокове припинення дії договору оренди нерухомого майна від 21 травня 2008 року з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін від 16 липня 2009 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ТОВ «Емерал Констракшн», правонаступником якого є ОСОБА_3, за ініціативою орендаря - ПАТ «ВТБ БАНК» з 01 листопада 2013 року, та зобов'язано ОСОБА_3 прийняти у ПАТ «ВТБ БАНК» об'єкт оренди 55/100 частин офісно-адміністративного комплексу, загальною площею 1 292,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і є предметом договору оренди нерухомого майна, та підписати ОСОБА_3 акт прийому-передачі на підтвердження виконання ним зобов'язання з прийняття об'єкта оренди (т. 3, а. с. 180-200).

Зазначеним рішенням суду (справа № 522/7563/15-ц) встановлено, що з 1 листопада 2013 року об'єкт оренди був готовий для повернення орендодавцеві. Разом з тим, ОСОБА_3 не підписав акт прийому-передачі об'єкта оренди від 1 листопада 2013 року.

У подальшому банк неодноразово своїми листами від 13 серпня 2013 року, від 13 листопада 2013 року, від 22 листопада 2013 року, від 27 листопада 2013 року, від 19 лютого 2014 року вживав заходів щодо передачі ОСОБА_3 об'єкта оренди шляхом підписання акту прийому-передачі об'єкта оренди, які орендодавцем не приймалися, про що містяться відповідні відмітки кур'єрської служби.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої та третьої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір відповідно є розірваним або зміненим.

Згідно з частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Умовами договору оренди, укладеного 21 травня 2008 року між сторонами, з внесеними змінами, допускається одностороннє розірвання за ініціативою орендаря - банку, у разі коли у нього відпала необхідність в оренді об'єкта оренди.

Банк виконав зазначену умову, направивши відповідачу відповідне повідомлення та акт прийому-передачі орендованого ним приміщення.

Положеннями частини другої статті 785 ЦК України визначено, що у разі якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Встановлено, що від підписання акта прийому-передачі від 01 листопада 2013 року відмовився орендодавець - ОСОБА_3

Згідно із частиною першою 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави стверджувати, що обов'язок орендаря повернути орендодавцеві орендоване приміщення пов'язується із обов'язком останнього прийняти це приміщення.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно із статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Чинним законодавством України презумується добросовісне користування сторонами правочину своїми правами та обов'язками.

Встановлено, що банк, після розірвання договору оренди повернув об'єкт оренди відповідачу, направив акт приймання-передачі від 01 листопада 2013 року, але саме ОСОБА_3 його не підписав.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, щоорендар умови договору оренди щодо його розірвання та передачі об'єкта оренди виконав належним чином, проте саме ОСОБА_3 як орендодавець недобросовісно реалізовував свої права та обов'язки, оскільки відмовлявся підписувати акт прийому-передачі об'єкта оренди як у день розірвання договору оренди спірного приміщення, так і у подальшому. При цьому перешкоди прийняти орендоване майно та підписати акт прийому-передачі майна, навіть з відповідними зауваженнями у разі незгоди з його технічним станом, у позивача були відсутні.

Зазначене також підтверджується преюдиційним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року у справі № 522/7563/15-ц, а згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2017 року щодо вартості відновлювальних робіт орендованого банком приміщення до 01 листопада 2013 року не підтверджує протиправну поведінку відповідача та його вину у спричиненні збитків позивачу. Так, у вищевказаній експертизі зазначено, що на момент її проведення технічний стан приміщення оцінюється як задовільний, елементи в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії (т. 3, а. с. 71).

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року, ухваленого за скаргою ОСОБА_3 на дії та постанову державного виконавця (справа № 522/15915/16-ц), згідно з яким встановлено відсутність вини ОСОБА_3 у непідписанні актів прийому-передачі орендованого приміщення, безпідставні, так як у наведеній справі досліджувалися обставини невиконання рішення суду у виконавчому провадженні щодо непідписання акту прийому-передачі у 2016 році, а не в 2013 році. Таким чином, вказане рішення суду не є преюдиційним для справи, яка переглядається.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходить поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк