ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1210/18

Головуючий у першій інстанції - Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/165/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, додаткових витрат на дитину,

місце ухвалення судового рішення - смт. Короп Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 08 листопада 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, після уточнення якого 05.10.2018 року (а.с.17), просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі в розмірі 1/4 частки від середньої заробітної плати по Чернігівській області станом на серпень 2018 року, тобто 1799 грн. з індексацією щомісячно, посинаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення 23 років, а також стягнути ? частину фактично понесених нею додаткових витрат на навчання сина у Чернігівському коледжі транспорту та комп»ютерних технологій, що становить 16565 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний. Рішенням Коропського районного суду від 11 вересня 2009 року з відповідача на її користь на утримання сина стягувались аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, як вказує позивач, на даний час дитина є повнолітньою і навчається у Чернігівському коледжі транспорту та компьютерних технологій на денній формі навчання на платній онові на підставі договору про надання освітніх послуг та не має змоги працевлаштувактись.

Тому позивач вважає, що відповідач має можливість матеріально утримувати сина до закінчення навчання, оскільки не є інвалідом і сплачував аліменти до повноліття дитини, окрім того він не приймає участі у додаткових витратах на оплату навчання, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання в коледжі транспорту та комп'ютерних технологій Чернігівського Національного Технологічного університету, починаючи з 11.09.2018 року, але не більше як до досягнення ним 23 років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_3 фактично понесені додаткові витрати на навчання дитини в розмірі 16565 грн., посилаючись на положення ст.ст. 185, 199, 200 СК України та стверджує, що суд неправильно оцінив надані позивачем докази, рішення суду не ґрунтується на повному і всебічному з»ясуванні обставин справи та порушені норми матеріального права.

Наголошує, що витрати на навчання є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами та спрямовані на розвиток особи, розумових і фізичних здібностей дитини і ст.185 СК України встановлює обов»язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, а тому з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати, зумовлені навчанням дитини.

Апелянт посилається, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що вона сплачувала кошти за навчання сина, в тому числі і за період, коли він був неповнолітнім.

Наполягає, що відповідач може сплачувати додаткові витрати на утримання сина, оскільки має задовільний стан здоров»я та стабільний матеріальний стан, у нього відсутні істотні обставини, які можуть вплинути на визначення розміру додаткових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити без змін рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з прожиткового мінімуму на працездатну особу з 01 січня 2018 року у розмірі 1762 грн., розміру витрат на навчання із врахуванням вимог розумності та справедливості, те з того, що відповідач має захворювання, а тому прийшов до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача.

Разом з тим, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату 1/2 частини витрат за навчання, і виходив з того, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв»язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2000 року, який розірвано 11 листопада 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З довідки Коледжу транспорту та компютерних технологій при Чернігівському національному технологічному університеті від 06 вересня 2018 року № 88 вбачається, що ОСОБА_4 являється студентом ІV курсу /денна форма навчання/спеціальність «Обслуговування компьютерних систем і мереж» відповідно до договору за рахунок власних коштів. Термін навчання: 01.09.2015 р. - 30.06.2019 р. (а.с. 7).

Згідно додаткової угоди до договору № 26 від 10.01.2018 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 33130 грн. (а.с. 9). Даною угодою визначено розміри та порядок плати за навчання:

1 семестр 2015/2016 н.р.- 3650 грн, 2 семестр - 3650 грн;

3 семестр 2016/2017 н.р. - 3650 грн, 4 семестр - 4100 грн;

5 семестр 2017/2018 н.р. - 4100 грн, 6 семестр - 4660 грн;

7 семестр 2018/2019 н.р. - 4660 грн, 8 семестр - 4660 грн.

Після досягнення ОСОБА_4 повноліття, його матір ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання.

За правилами статті 199 СК України обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно.

Проте, апеляційний суд не погодєуться з висновком суду першої інстанції в частині визначення періоду стягнення аліментів, враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень, які містять в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, присуджуються не до досягнення нею 23 років, а на період навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23 років.

Враховуючи викладене, апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України визнає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції в частині періоду стягнення аліментів із визначенням періоду стягнення аліментів з 11 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року ( документально підтверджений час закінчення навчання ).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина, то згідно з частиною першою статті 185 СК України апеляційний суд враховує, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина в період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідачем не оспорюється.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року підлягає зміні з конкретним визначенням періоду стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4, який продовжує навчання - з 11 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року, що підтверджується наявними у справі документальними доказами.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року змінити в частині періоду стягнення аліментів, визначивши період стягнення аліментів з 11 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року.

В інішій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2019 року.