ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/657/19 Справа № 199/8894/17 Головуючий у першій інстанції: Подорець О.Б. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_4. Після смерті батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1. Після смерті батька, позивач не подавала заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з батьком, поховала його, а тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є такою, що фактично прийняла спадщину. Крім того, вона є єдиним спадкоємцем першої черги. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., яке складається з житлового будинку літ.А-1, літньої кухні літ.Б, сараїв літ.В, літ.Г, убиральні літ.Д.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом та ухвалення у скасованій частині нового рішення про задоволення позову в зазначеній частині.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, письмовою розпискою ОСОБА_3 та представника Дніпровської міської ради на аркуші справи 198.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 12.11.1951 року Амур-нижньодніпровським РАЦС м. Дніпропетровська (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районної ради м. Дніпропетровська від 10 липня 2000 року, актовий запис №1248 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_3, однак свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 04 липня 2005 року, актовий запис №1214 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з тим, що строк, встановлений для прийняття спадщини, пропущений та відсутня реєстрація проживання разом із спадкодавцем за однією адресою (а.с. 15-16).

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 та 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Положеннями частини 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Також, за змістом ч. 1 ст.1270 ЦК України та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Як роз'яснено в абз.1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивач у встановлений Законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до нотаріальної контори не звернулась; встановивши також, що ОСОБА_3 на час смерті спадкодавця не була зареєстрована проживаючою разом з ним по по АДРЕСА_1, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доказів встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_4 на час його смерті, які б відповідали вимогам статтей 77-78 ЦПК України, позивачем не надано. Такої вимоги перед судом у даній справі також не заявлено, відповідно до змісту первинної позовної заяви та уточненої позовної заяви на а.с. 3 - 6, 137 - 139.

Представлена довідка голови квартального комітету №4 від 04 вересня 2017 року №175479, про те, що під час хвороби ОСОБА_4 з ним проживала його дочка до дня смерті, не є належним доказом на підтвердження позовних вимог у даній справі.

Більше того, нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії було роз'яснено позивачу, зокрема, що встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті має визнати суд. Однак ОСОБА_3 такої позовної вимоги не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що підпунктом 3.22. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем, - не приймається до уваги, адже, як зазначено вище, факт проживання зі спадкодавцем повинен бути доведений в судовому порядку.

Необхідно зауважити, що до вказаного вище підпункту 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II було внесено зміни згідно з Наказом Міністерства юстиції № 3851/5 від 04.12.2017 року, відповідно до яких у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Рішення місцевого суду оскаржене лише в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому суд апеляційної інстанції переглядає дану справу в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді