Справа № 379/538/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд позов задовольнити; визнати батьківство ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4; стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до 08.07.2017 року; стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від 08.07.2017 року і до досягнення донькою повноліття, відповідно до п.1 ч. 3 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнити позивача від сплати судового збору (в частині стягнення аліментів); рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача допустити до негайного виконання; всі судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 640 грн. та витрати по наданню правничої допомоги, яка надавалася адвокатом в даному провадженні в сумі 6594.40 грн. та витрати по експертизі у сумі 6620.70 грн. стягнути з відповідача.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, проте представник позивача 10.12.2018 подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача та самого позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте на електронну пошту суду направив заяву про розгляд справи без його участі в звязку з тим, що він перебуває на роботі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте на електронну пошту суду направила заяву про розгляд справи без її участі, оскільки прийматиме участь в іншому судовому засіданні, де участь захисника є обовязковою (кримінальне провадження). Зазначає, що цивільний позов визнають частково, лише в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3. Щодо стягнення витрат не визнають, оскільки позивачкою та її адвокатом не надано доказів, що кошти на правову допомогу перераховувались через банківську установу. Також не надано розрахунок чому саме таке сума. Ми вважаємо, що позов є невеликої складності, а тому гонорар адвоката занадто великий. Одним з основних прецедентів щодо угод про виплату адвокату гонорару в разі виграшу є справа «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга №31107/96, у якій ЄСПЛ узагальнив свою минулу практику з цього питання і сформулював основні положення стосовно таких угод. Суд зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «ОСОБА_5 проти Обєднаного Королівства (№2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 06.11.1980, скарга № 6538/74), відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру. Щодо витрат за проведення експертизи просить ці витрати поділити порівну. Позивачка довготривалий час не повідомляла про існування дитини. Вона отримувала кошти як одинока мама і її це влаштовувало. Тільки з її вини виник цей спір. Також звертає увагу, що вона навіть у позовних вимогах не ставила питання, щодо зміни прізвища.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і, співставивши їх з матеріалами справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що з вересня місяця 2012 року по лютий 2013 року позивач перебувала в стосунках з відповідачем ОСОБА_2 Від даних стосунків в січні 2013 року позивач завагітніла. Коли повідомила про це відповідача, він визнав своє батьківство щодо дитини, проте в подальшому змінив свою думку та відмовився від його визнання. Після чого сторони припинили будь-які стосунки.

12.09.2013 року у позивача народилася дочка ОСОБА_3

Враховуючи те, що відповідач не подав заяву про своє батьківство, прізвище, ім'я, по батькові дитини було записано зі слів позивачки, відповідно до ч. 1 ст.135 СК України.

Сторони проживають окремо один від одного, відповідач добровільно участі в утриманні дитини не приймає, коштів не надає.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Частиною 1 статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Отже, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно висновку експерта № 223 від 22.08.2017 року, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%. Біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с.43-48).

Таким чином, враховуючи вищевказане, беручи за основу висновок судової генетичної експертизи № 223 від 22.08.2017 року, суд приходить до висновку про встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями стаття 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Суд звертає увагу на зміни в законодавстві України, що набрали чинності 08 липня 2017 року, та які мають на меті покращити захист права дітей на належне утримання (аліменти).

Частину 2 ст. 182 СК України змінено Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року. Визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, замість 30% як це було до того та на момент звернення до суду.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивач аліментів на утриманні дитини в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до 08.07.2017, а з 08.07.2017 в тому ж розмірі, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.91 держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В силу ст. 430 ЦПК України, суд рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допускає до негайного виконання.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача всіх судових витрат, суд враховує Постанову Верховного Суду від 03.05.2018 справа № 335/9780/15-ц, в якій зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За правилами частини першої, пункту 2 частини третьої статті 79 ЦПК України, 2004 року, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 84 ЦПК України, 2004 року, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За правилами ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України (в редакції, що діяла на час пред'явлення позову) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу.

Згідно ст.88 ЦПК України (в редакції, що діяла на час пред'явлення позову) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції, що діяла на час пред'явлення позову) Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно частини першої статті 88 ЦПК України, 2004 року, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи.

- Договір №31/2017 про надання правової допомоги, укладений 24.04.2017 між позивачем та адвокатом ОСОБА_6, за умовами якого адвокат приймає на себе виконання робіт по цивільній справі за позовом замовника про визнання батьківства та стягнення аліментів (а.с.12-13);

- квитанцію № 31/2017 від 24.04.2017 про оплату гонорару за надання правової допомоги в розмірі 700 грн (а.с.11);

- копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3207/10 (а.с.13);

- квитанцію № 77/2017 від 12.09.2017 про оплату витрат за надання правової допомоги в розмірі 2500 грн;

- довідку-розрахунок станом на 12.09.2017 про розмір витрат за надання правової допомоги у цивільній1 справі № 379/538/17-ц, з визначенням затраченого часу, згідно якої вбачається, що оплата витрат на правову допомогу складає за травень-вересень 2017 року: 640 х 5 = 3200 грн (а.с.59);

- довідку-розрахунок станом на 15.11.2017 про розмір витрат за надання правової допомоги у цивільній справі № 379/538/17-ц, з визначенням затраченого часу (а.с.79);

- довідку-розрахунок за період квітень 2017 року вересень 2018 року станом на 11.09.2018 про розмір витрат за надання правової допомоги у цивільній справі № 379/538/17-ц, з визначенням затраченого часу, згідно якої вбачається, що оплата витрат на правничу допомогу складає: травень-грудень 2017 року 640 грн х 7 = 4480 грн, березень-вересень 2018 року 704,80 грн х 3 = 2114,4 грн (а.с.219-220);

- квитанцію № 113/18 від 10.09.2018 про оплату витрат за надання правової допомоги в розмірі 3394,40 грн (а.с.221);

- Акт виконаних робіт до договору за № 31/17 від 24.04.2017 про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 29.11.2018.

Виходячи з положень статей 79, 84, 88 ЦПК України, 2004 року, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені:

-640 грн судового збору, який сплачений згідно квитанції № 18268002-1 від 24.04.2017 (а.с.1);

-6620,70 грн витрат, повязаних з проведенням експертизи, копія квитанції №0.0.824871102.7 дата оплати: 11.08.2017 (а.с.58);

-6594,40 грн витрат по наданню правничої допомоги (квитанція № 31/2017 від 24.04.2017, квитанція № 77/2017 від 12.09.2017, № 113/18 від 10.09.2018).

Крім цього, згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач підлягає звільненню від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому його сплату в розмірі 640,00 грн. суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 126, 128, 135, 180-182, 191, 199-200 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати батьківство ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 24 квітня 2017 року і до 07 липня 2017 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі однієї третини його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 08 липня 2017 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн, витрати понесені при проведенні судової-генетичної експертизи в розмірі 6620,70 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 6594,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:ОСОБА_7