Провадження № 22-ц/801/687/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуСправа № 127/21763/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства « Енергобанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шумер Оксани Василівни, за участі боржника ОСОБА_4,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2019 року, постановлену у складі судді Дернової В.В., дата складання повного тексту ухвали 05 лютого 2019 року, -

в с т а н о в и в :

07 вересня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося у суд зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області) Шумер О.В..

Незаконними діями та бездіяльністю державного виконавця заявник вважає: не зазначення у постанові про повернення виконавчого документа усіх фактичних обставин виконавчого провадження; порушення строків, встановлених частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» проведення первинної перевірки майнового стану боржника та періодичності повторної перевірки; не застосовані заходи примусового виконання рішення суду (штраф, заборона виїзду); не здійснено перевірку майнового стану боржника за місцем його реєстрації та місцем фактичного проживання; не повернення авансового внеску сплаченого заявником.

Виходячи з наведеного, ПАТ «Енергобанк» просило :

1)визнати дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. щодо повернення виконавчого листа № 127/21763/16-ц від 16 лютого 2017 року Вінницького міського суду Вінницької області незаконними;

2)скасувати постанову № 54753670 від 25 квітня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу як незаконну;

3)визнати бездіяльність головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення суду незаконною;

4)зобов'язати головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. перерахувати стягувачу - ПАТ «Енергобанк» авансового внеску у розмірі 28570,59 грн., сплачений згідно платіжного доручення № від 31 серпня 2017 року та надати звіт про використання авансового внеску.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2019 року у задоволені скарги ПАТ « Енергобанк» на дії та бездіяльність державного виконавця було відмовлено з огляду на безпідставність вимог скарги та правомірність дій державного виконавця.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ «Енергобанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення принципу змагальності, порядку дослідження та оцінки доказів, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду, фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ «Енергобанк».

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевим судом не встановлено чи дотримано державним виконавцем положення частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем виявлення рахунків боржника проводилося з порушенням частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», з поданням про розшук боржника та про його привід не звертався, заходи щодо адміністративної відповідальності боржника за невиконання вимог державного виконавця не здійснювалися, не направлялися запити до Державної міграційної служби України з метою отримання інформації про наявність у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон та у подальшому для звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

У судовому засіданні головний державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Стягувач та боржник у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення головного державного виконавця Шумер О.В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

21 вересня 2017 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/21763/16-ц виданого 16 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором № 15/08-Д від 04 лютого 2008 року, що станом на 08 серпня 2016 року складає 55 891,93 долара США, що є еквівалентом 1 386 627 грн 02 коп. та 20 790 грн 99 коп. пені, а також судового збору в розмірі 21 111, 27 грн./ а.с.152/.

25 квітня 2018 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. винесено постанову, якою виконавчий лист та авансовий внесок у розмірі 28 519, 59 грн повернуто стягувачу з тих підстав, що у боржника ОСОБА_4 відсутнє майно, на яке може бути звернуте стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними /а.с.6/.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови були наступні обставини:

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 05.10.2017 року № , від 04.12.2017 року № , від 17.01.2018 року № , від 23.03.2018 року № інформації про місце роботи боржника ОСОБА_4 не знайдено.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 04.10.2017 року № , від 04.12.2017 року № , від 17.01.2018 року № , від 23.03.2018 року № інформації про отримання пенсії боржником ОСОБА_4 не знайдено.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України від 25.09.2017 року № , від 18.01.2018 року № , від 26.03.2018 року № інформація щодо джерел доходів боржника ОСОБА_4 відсутня.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України від 25.09.2017 року № , від 18.01.2018 року № , від 26.03.2018 року № інформація щодо номерів рахунків боржника ОСОБА_4 відсутня.

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у Державному реєстрі земель відсутні відомості щодо наявності у боржника ОСОБА_4 земельних ділянок.

Відповідно до повідомлення Держпродспоживслужби у Вінницькій області сільськогосподарська техніка за боржником ОСОБА_4 не зареєстрована.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна нерухоме майно за боржником ОСОБА_4 нерухоме майно не зареєстроване.

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру № 0541 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області МВС України від 21.09.2017 року № 31/2/0541-6491 за боржником ОСОБА_4 транспортні засоби не зареєстровані.

На виклики державного виконавця боржник ОСОБА_4 не реагувала.

Згідно акту державного виконавця від 05 грудня 2017 року боржник ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, зі слів сусідів, не проживає, двері ніхто не відчинив.

Головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Шумер О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника від 21 вересня 2017 року, відомості про який було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також внесено відомості про ОСОБА_4 до Єдиного реєстру боржників.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими державним виконавцем доказами спростовуються доводи заявника про бездіяльність та неправомірність дій державного виконавця. Що стосується вимоги про повернення стягувачу авансового внеску, то останній був перерахований Центральним відділом ДВС м. Вінниці на користь ПАТ «Енергобанк» ще 29 травня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 523 від 29 травня 2018 року та змістом оскаржуваної постанови.

Проте колегія апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на таке.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд зазначає, що законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об'єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

За змістом частини першої і другої статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. В той же час, чітко визначена законом процедура здійснення виконавчого провадження не може бути замінена або доповнена виконавцем на власний розсуд.

Крім того, виходячи з положень статей 1, 2, 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Для виконання, визначених законом функцій, державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, які кореспондуються з правами стягувача на примусове виконання рішення суду, прийнятого на його користь.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1404-VIII у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Як вбачається з матеріалів справи 05 грудня 2017 року державним виконавцем встановлено, що за виходом за адресою м. Вінниця, вул. Стахурського, 26/73, зі слів сусідів, ОСОБА_4 не проживає. Двері квартири ніхто не відчинив /а.с. 171/.

Інших доказів, які б свідчили, що державним виконавцем було встановлено місце проживання боржника та проведений відповідний обсяг виконавчих дій пов'язаних із цим (опис рухомого майна, надання реальної можливості виконання рішення суду добровільно, не встановлено наявність/відсутність майна на яке може бути накладено стягнення) суду надано не було.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом № 1404-VIII, тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи містяться відповіді Державної фіскальної служби України про те, що боржник на обліку в органах ДПС не перебуває та інформація щодо сум утриманого з неї податку в ДРФО відсутня; відповіді Пенсійного фонду України у яких інформації на боржника не знайдено; з відповіді АІС вбачається, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані; з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відомості про наявність майна боржника відсутні.

При цьому, поза увагою суду залишилась та обставина, що сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону № 1404-VIII, не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов'язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

Так, запити до ДФС України були направлені державним виконавцем 21 вересня 2017 року, 17 січня 2018 року та 23 березня 2018 року, що свідчить про недотримання двотижневих строків визначених частиною восьмою статті 48 Закону.

В свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Колегія суддів приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції").

У свою чергу, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення судом першої інстанції принципу змагальності, закріпленого статтею 12 ЦПК України, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що додатки додані державним виконавцем до відзиву були подані ним ще до суду апеляційної інстанції, однак за резолюцією доповідача були повернуті на адресу Центрального ВДВС, а отже не приймати повторно подані документи, як докази у суду підстав не було. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оригінали даних доказів були предметом дослідження ще на попередньому судовому розгляді /а.с. 113/.

Зважаючи на характер, встановлених у ході розгляду справи, допущених державним виконавцем порушень (не направлення своєчасно запитів, не оголошення розшуку, не встановлення місця проживання боржника та не встановлення наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон) колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення скарги, а саме в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та скасування постанови № 54753670 від 25 квітня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки постанова № 54753670 від 25 квітня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає скасуванню повністю, а тому вимоги заявника про зобов'язання головного державного виконавця перерахувати стягувачу авансовий внесок у розмірі 28 570,59 грн задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отримавши постанову про повернення виконавчого документу 24 серпня 2018 року, про що свідчить поштова відмітка на конверті, стягувач 04 вересня 2018 року через пошту подав скаргу до суду, тим самим дотримався строків визначених частиною п'ятою статті 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, аргументи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення скарги.

Відповідно до положень підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України слід стягнути з Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області на користь ПАТ «Енергобанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1921 гривні.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2019 року скасувати та прийняти нову.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м .Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шумер Оксани Василівни, за участі боржника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шумер Оксани Василівни щодо повернення виконавчого листа № 127/21763/16-ц від 16 лютого 2017 року Вінницького міського суду Вінницької області.

Скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шумер Оксани Василівни № 54753670 від 25 квітня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шумер Оксани Василівни щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення суду.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1921 (однієї тисячі дев'ятсот двадцять однієї) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.