Провадження № 22-ц/802/225/19 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справив місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дітей. Вказувала, що відповідач не має інших дітей чи інших осіб на утриманні, володіє нерухомим майном, отже спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття, а у випадку навчання, до завершення навчання, але не старше 21 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1944,00 грн. на обох дітей, починаючи з 04 жовтня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. В задоволенні решти позову відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до обов'язкового негайного виконання. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів необгрунтований належним чином, судом залишено поза увагою наявність нерухомого майна у відповідача та не враховано приписи ст. 182 СК України. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково із наступних підстав.

Задовольняючи частково позов та визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача, суд першої інстанції виходив із матеріального становища сторін та стану їх здоров'я.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості стягнення аліментів, оскільки він відповідає обставинам справи і зроблений з дотриманням вимог закону, однак не може в повній мірі погодитися з розміром присуджених аліментів.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У справі, що переглядається, установлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2005 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1 ) наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2 ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII установлені такі розміри прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 грн.

Отже, ухвалюючи рішення 5 грудня 2018 року, суд не врахував, що стягнення аліментів слід проводити у розмірі, який має бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, тобто мінімально гарантованому розміру аліментів на одну дитину - 1013,50 грн, а на двох відповідно - 2027 грн.

Судом першої інстанції вимоги даних норм при вирішенні справи помилково не були враховані.

Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву та доданих до неї документів, ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи і отримує пенсію за інвалідністю в розмірі 1452 грн. Інших доходів не має.

Вказані обставини позивачем нічим не спростовані, а посилання позивача в апеляційній скарзі та у позовній заяві про наявність у власності відповідача нерухомого майна спростовується інформацією від 14.11.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де відсутні дані про будь-яке нерухоме майно, зареєстроване на відповідача ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання його неповнолітніх дітей у мінімальному розмірі, однак при визначенні цієї суми не врахував наведені норми закону.

Тому висновки суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, меншому за мінімальний гарантований розмір, встановлений статтею 182 СК України, є необгрунтованими та призведуть до порушення прав дітей на належне матеріальне забезпечення.

За наведених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині визначення розміру присуджених ним аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на норми ст. 182 і ст.184 СК України та враховуючи тенденцію до постійного зростання рівня соціальних стандартів у країні, суд вважає за можливе присудити до стягнення з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково та зміни судового рішення в частині визначення розміру присуджених аліментів. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2018 року в даній справі в частині визначеного судом розміру аліментів змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою:АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04.10.2018 року та до досягнення дітьми повноліття.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді