Провадження № 4-с/592/32/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого-судді Корольової Г.Ю.

за участю секретаря Панасовської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Суми скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області, заінтересовані особи- начальник Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ Марценюк А.С., боржник ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ та у обґрунтовані скарги посилається на те, що у провадженні Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області перебувають матеріали виконавчого провадження за № 54654722 за виконавчими листами від 05.09.2017 року Ковпаківського районного суду міста в справі №592/10394/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 20000 доларів США і судового збору в розмірі 1378 грн. 06.09.2017 року державним виконавцем Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 54653355 і № 54653259, які цього ж числа постановами приєднані до зведеного виконавчого провадження №54654722. Постановою про арешт майна боржника від 06.09.2017 року було накладено арешт на майно, що належить боржнику - без конкретизації такого майна, його опису і арешту. Згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та ДЗК про право власності на речові права за боржником зареєстровано право власності на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку під ним з кадастровим № :06:189:0010 за цією ж адресою. Іншого майна (коштів), достатніх для погашення заборгованості боржника у зведеному виконавчому провадженні - наразі відсутнє. Зазначене нерухоме майно, а саме: будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 і земельна ділянка під ним з кадастровим № :06:189:0010 набуті у власність за час шлюбу. 07.06.2019 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області з клопотанням, за яким, просив: звернутися до Ковпаківського районного суду міста Суми з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; просити суд визначити частку майна боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя, - будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, гаражу, сараю, літньої кухні, мансарди, погрібу, вбаральні, огорожі, водогону та земельній ділянці під ними з кадастровим № :06:189:001.

Листом від 14.06.2019 року, яке було отримане ОСОБА_1 лише 27.06.2019 року, начальник Конотопського МРВДВС ГТУЮ в Сумській області Марценюк А.С. відмовив стягувачеві в задоволенні зазначеного вище клопотання та зверненні з поданням. Зазначене порушує права стягувача, оскільки перешкоджає подальшому зверненню стягнення на частку боржника в спільному майні подружжя

Просить задовольнити скаргу та зобов`язати начальника Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області Марценюк А.С. чи іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, в провадженні якої перебуває зведене виконавче провадження № 54654722, звернутися до Ковпаківського районного суду м. Суми з поданням про визначення частким майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, та визначити частку майна боржника ОСОБА_2 в розмірі Ѕ частини у спільному сумісному майні подуржжя будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельній ділянці.

У судовому засіданні представник заявника підтримує скаргу у повному обсязі та просить її задовольнити, поновивши строк звернення до суду із скаргою, який пропущений з поважної причини перебування на лікарняному під час отримання відповіді від державного виконавця.

Представник Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Громико О.В. у судовому засіданні не погоджується зі скаргою, вказуючи на те, що ними проведені усі виконавчі дії з приводу виконання судового рішення. З приводу реалізації належного боржнику нерухомого майна, ними був зроблений запит про реєстрацію членів сім`ї боржника, де зареєстрована малолітня онука і при зверненні до органу опіки та піклування Конотопської міської ради про отримання дозволу на реалізацію даного житлового будинку була отримана відмова на його реалізацію.

Представник боржника ОСОБА_3 у судовому засіданні покладається на розсуд суду з приводу поновлення строку звернення до суду із скаргою і заперечує проти задоволення скарги.

Вислухавши пояснення представника заявника, представника Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області, представника боржника, перевіривши матеріали скарги, встановив таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі 6-785цс15 від 06.07.2015 р. положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно доп.1ч.2ст.18 ЗУ «Провиконавче провадження» виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 доларів США та судовий збір у розмірі 1378 грн.

В провадженні Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області перебувають матеріали виконавчого провадження за № 54654722 за виконавчими листами від 05.09.2017 року Ковпаківського районного суду міста в справі №592/10394/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 20000 доларів США і судового збору в розмірі 1378 грн.

06.09.2017 року державним виконавцем Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 54653355 і № 54653259, які цього ж числа постановами приєднані до зведеного виконавчого провадження №54654722. Постановою про арешт майна боржника від 06.09.2017 року було накладено арешт на майно, що належить боржнику - без конкретизації такого майна, його опису і арешту. Згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та ДЗК про право власності на речові права за боржником зареєстровано право власності на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку під ним з кадастровим № :06:189:0010 за цією ж адресою.

З обставин справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_4 , яка зареєстрована разом з боржником в їхньому спільному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно, а саме: будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 і земельна ділянка під ним з кадастровим № :06:189:0010 набуті у власність за час шлюбу.

Отже, встановлено, що це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 й належить цим особам, як дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частинами першою та другою статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. - z

Згідно з частинами першою та другою статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За приписами частини першої статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З урахування викладеного вище, встановлено, що нерухоме майно, а саме: будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 і земельна ділянка під ним з кадастровим № :06:189:0010, придбані в період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в яких необхідно визначити частку боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 в порядку статті 443 ЦПК України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», 1. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;-2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У частині п`ятій статті 129-1 Конституції України закріплено, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 прописаними є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На запит старшого державного виконавця Громико О.В. до виконавчого комітету Конотопської міської ради про надання дозвілу на реалізацію будинку АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає малолітня дитина ОСОБА_5 отримана відмова у надані дозвілу на реалізацію цього будинку.

07.06.2019 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Конотопського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області з клопотанням, за яким, просив: звернутися до Ковпаківського районного суду міста Суми з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; просити суд визначити частку майна боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя, - будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, гаражу, сараю, літньої кухні, мансарди, погрібу, вбаральні, огорожі, водогону та земельній ділянці під ними з кадастровим № :06:189:001.

Листом від 14.06.2019 року, яке було отримане ОСОБА_1 лише 27.06.2019 року, начальник Конотопського МРВДВС ГТУЮ Марценюк А.С. відмовив стягувачеві в задоволенні зазначеного вище клопотання та зверненні з поданням.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті j6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY V. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

У відповідності до статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно роз`яснення, викладеного у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», визначено, що частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Частиною 2 статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що« частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ухвали по справі № 753/23866/17 від 02.07.2018 року, Верховний суд відмовивши у відкритті касаційного провадження, зазначив: «Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, підлягає задоволенню, керуючись при цьому нормами статті 60 СК України, статтями 368, 370 ЦК України, статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 389 ЦПК України. Зазначені норми права визначають умови, підстави та порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.».

В постанові № 6-599цс17 від 31.05.2017 р., Верховний суд, скасувавши ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Апеляційного суду Дніпропетровської області, зазначив: «За положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. За частиною першою статті 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. При вирішенні цього питання слід ураховувати, що відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Так, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи. Представник просить поновити строк звернення до суду зі скаргою, пропущений з поважних причин перебування на лікарняному, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста, а тому суд визнає поважність пропуску строку.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виходячи зі змістустатті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки, в недотримання приписів статей 18, 50, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні не вжито ефективних та своєчасних заходів щодо примусового виконання рішення, а саме: щодо визначення частки майна боржника ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя, - будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, гаражу, сараю, літньої кухні-, мансарди, погрібу, вбаральні, огорожі, водогону та земельній ділянці під ними з кадастровим № :06:189:001; опису, арешту, оцінки і реалізації його частки будинку і земельної ділянки, - наявна бездіяльність у виконавчому провадженні.

Дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги скаржника є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268, 447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати начальника Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області Марценюк А.С. чи іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, в провадженні якої перебуває зведене виконавче провадження № 54654722, звернутися до Ковпаківського районного суду м. Суми з поданням про визначення частким майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, та визначити частку майна боржника ОСОБА_2 в розмірі Ѕ частини у спільному сумісному майні подружжя будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельній ділянці з кадастровим номером :06:189:001.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Г.Ю. Корольова