П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Київ

Справа №363/3536/19

Резолютивна частина постанови оголошена 26 грудня 2019 року

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи заявник ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену суддею Чірковим Г.Є. 27 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №363/3536/19
№ апеляційного провадження:22-ц-824/14425/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Чірков Г.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

Заяву обґрунтовував тим, що в майбутньому він має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Тимофєєва О.А., третя особа: Вишгородська районна державна адміністрація, Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги, які мають бути пред`явлені, обґрунтовуються порушенням права власності заявника на земельну ділянку кадастровий номер: :28:187:0165 в СТ «Зоря» площею 0,2400 га, яка свого часу напевно утворилась внаслідок об`єднання із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 кадастровий номер: :28:187:0070, площею 0,1200 га, а тому здійснення 11 квітня 2019 року державної реєстрації права власності на останню земельну ділянку за відповідачем, згідно Державного акту серія ЯЖ № 025638 від 19 жовтня 2007 року є порушенням його права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :28:187:0165.

У зв`язку з чим, просив накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер: :28:187:0070, що належить ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що у майбутньому позові має намір заявити вимоги про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 оку відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Зокрема зазначає про те, одним з критеріїв обґрунтованості заяви, є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що враховуючи наявні обставини вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи предмет спору, підстави та мотиви позову (що буде заявлено до суду), може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, адже враховуючи, що наразі право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 , що призводить до подвійної реєстрації права власності на майно, а мною, як законним власником, буде вимагатись в суді касування підстав виникнення та державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на спірне майно, як такої, що є незаконною, ОСОБА_2 може вчиняти будь - які дії щодо цього майна, зокрема відчужити, реалізувати, передати в заставу чи в інший спосіб використати дане майно та (або) заволодіти ним, поки в суді буде розглядатись цивільна справа за позовом Заявника, а в разі задоволення позовної заяви буде скасовано підставу виникнення та державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне майно, а отже підтверджено право власності за Заявником як за єдиним законним власником, спірне нерухоме майно вже може перебувати в наслідок його придбання чи отримання в іншій спосіб у третіх осіб, що безперечно ускладнить чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, наразі наявний спір, що стосується права власності на спірне нерухоме майно, та враховуючи наведені вище обставини, дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який буде пред`явлено до суду. Заявлений захід забезпечення позову (накладення арешту) є належним та ефективним способом захисту інтересів Заявника, як Позивача по справі, що унеможливіть зловживання своїми правами стороною Відповідача, поки в суді буде розглядатись даний спір та забезпечить баланс інтересів сторін, а невжиття таких заходів значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Даним обставинам судом першої інстанції не була надана належна оцінка, фактично вони були повністю проігноровані, наслідком чого стали помилкові висновки суду, що покладені в основу оскаржуваного судового рішення.

Посилання суду на ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» про те, що кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування та, як наслідок висновок про те, що належних, допустимих і достатніх доказів існування подвійної реєстрації земельної ділянки заявника всупереч вимог 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» до заяви не додано, є безпідставним.

Так, метою звернення до суду Заявника з заявою про забезпечення позову є як раз є факт того, що за ОСОБА_2 було неправомірно зареєстровано право власності на земельну ділянку з нечинним (старим та вже не діючим) кадастровим номером, який був присвоєний даній ділянці до моменту їїпродажу ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що здійснив об`єднання земель, внаслідок чого утворилась нова земельна ділянка з новимкадастровий номер (єдиний та чинний), яку Заявник придбав та зареєстрував право приватної власності.

Тобто, суд виходив з того, що факти подвійної реєстрації спростовується ніби тим, що у земельних ділянок різні кадастрові номери, залишивши поза увагою та не дослідивши належним чином, що саме на ці підстави вказував Заявник, мотивуючи свої вимоги, а одна з позовних вимог, що буде заявлена до суду як раз стосується скасування державної реєстрації земельної ділянки Відповідача, адже ОСОБА_2 безпідставно зареєструвала право власності на земельну ділянку, яку вже давно відчужила та якої фактично вже не існує, скориставшись її старим кадастровим номером, нечинним державним актом та неправомірними діями державних реєстраторів та інших посадових осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення до пред`явлення позовної заяви до суду, суд першої інстанції виходи з того, що доводи заяви, її обґрунтування та обґрунтування порушених прав заявника ґрунтуються на припущеннях, коли належних, допустимих і достатніх доказів існування подвійної реєстрації земельної ділянки заявника всупереч вимог 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» до заяви не додано. Зазначено, що правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника. В даному випадку наявність такого ризику не доведено, а тому підстав для забезпечення позову не встановлено.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер: :28:187:0070, що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що у зв`язку з тим, що у майбутньому позові має намір заявити вимоги про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора.

Разом з тим, належних та допустимих доказів існування подвійної реєстрації земельної ділянки заявника всупереч вимог 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» до заяви не додано, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 має намір продати спірну земельну ділянку

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання на те, що процесуальним законодавством передбачений певний вид забезпечення позову, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д.Поливач

О.І. Шкоріна