Провадження № 2/234/3278/19
03 грудня 2019 року місто Краматорськ
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Краматорського міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони 19.04.1982 року зареєстрували шлюб. В період шлюбу вони за власні кошти придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За згодою сторін квартира була зареєстрована за відповідачем. Таким чином, дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана ними у період шлюбу. Просить визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку цієї квартири.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03.10.2019 року справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні.
В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач своїм процесуальним правом не скористалася, відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, адже існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
19.04.1982 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.
Під час перебування у шлюбі, 13.09.2001 року ОСОБА_3 , на умовах біржової операції уклала договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний договір було зареєстровано в КП «БТІ» за ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою, наданою КП «БТІ» Краматорської міської ради на запит суду. Відомості надані станом на 31.12.2012 року.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , остання зареєстрована за ОСОБА_3 , яка власне і отримала технічний паспорт на цю квартиру.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 немає, що свідчить про відсутність перереєстрації права власності на цю квартиру іншими особами після 01.01.2013 року.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Таким чином, враховуючи, що спірний квартира придбана сторонами за час шлюбу, - вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов правомірним та таким, який слід задовольнити.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 - 83, 133, 141, 247, 258 - 259, 263-265, 268, 280 - 281 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 72 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Краматорського міського суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Краматорського міського суду Д. Г. Костюков