09.04.2019 Справа № 756/5008/17
Ун.№756/5008/17
Пр.№2/756/450/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Луценко О.М.,

при секретарі - Румянцевій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення.

З урахуванням зменшення розміру позовних вимог просила суд постановити рішення, яким виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, а позовні вимоги в частині позовних вимог визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 залишити без розгляду.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, постійно в ній проживає та зареєстрована. У вказаній квартирі проживає, однак не зареєстрована також відповідач ОСОБА_2, яка є невісткою позивача. Відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим проживання інших з ним в одній квартирі, в добровільному порядку виселятись не бажає. З цих підстав позивач просила суд виселити її із вказаної квартири.

Ухвалою судді від 10.05.2017 у справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Позивач у суді позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з'явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомила до судового засідання надала відзив, який знаходиться в матеріалах справи( а.с.68-69) відповідно до якого проти позову та просила відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 24.01.2002року видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністраціїАДРЕСА_1 належить ОСОБА_1( а.с.6).

Згідно довідки № 121 від 22.03.2017р. ТОВ « Житлобуд-1» ( а.с.8), у вказаній квартирі зареєстровано чотири особи, ОСОБА_5- син, ОСОБА_3- онук, ОСОБА_3- онука, ОСОБА_1- власник.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.02.2015р. шлюб, зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, розірвано(а.с.11).

Відповідно до договору дарування квартири( а.с. 10) ОСОБА_1 подарувала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5, який в свою чергу подарував дану квартиру ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

В пункті 53 «Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році» від 01.12.1997, вказано на те, що норми Глави 2 розділу III ЖК України «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту.

Так, статтею 116 ЖК України передбачено, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За змістом положень ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Так, відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод у володінні та користуванні квартирою, які б могли бути підставою для виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири, оскільки виселення колишніх членів сім'ї у зв'язку з припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє останніх права користуватися займаним приміщенням та не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

При цьому, посилання позивача, що відповідач дійсно проживає в спірній квартирі не підтверджено жодними доказами, а ґрунтується лише на припущення тому, не є підставою для виселення відповідача з квартири.

Разом з тим, посилання позивача на несплату відповідачем витрат по утриманню квартири не можуть бути підставою для його виселення. В даному випадку позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом про їх відшкодування.

За таких обставин, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущенням, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258,259,263,265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - залишити без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Луценко