справа № 355/1212/18 головуючий у суді І інстанції - Лисюк О.Д.
провадження № 22-ц/824/2783/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просивстягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21 346 грн. 24 коп. за кредитним договором б/н від 24 вересня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_5 звернувся до позивача та написав заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Позивач надав належні та допустимі докази по справі, які відповідачем не спростовані. З заяви-анкети чітко вбачається, що відповідач засвідчив свою згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомився з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Відповідач підтвердив, що у подальшому зобов'язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються певних формуларях або стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Підписуючи заяву-анкету від 12 жовтня 2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відповідач не надав доказів того, що він не був ознайомлений з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж його було ознайомлено з іншими Умовами та правилами. Укладаючи кредитний договір, відповідач не мав сумніву щодо його розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 вересня 2014 року ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.11).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором станом на 16 липня 2018 року становить 21 346 грн. 24 коп., яка складається із наступного: 7 042 грн. 98 коп. - тіло кредиту; 6 566 грн. 63 коп. - відсотки за користування кредитом; 6 243 грн. 95 коп. - нарахована пеня; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 992 грн. 68 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.8).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг і Тарифів, що у сукупності із заявою, свідчило б про наявність між сторонами договірних відносин про надання банківських послуг. Позивач не надав доказів того, що платіжна картка, яка передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Суд першої інстанції відмовив АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту з наступних підстав.

У матеріалах справи міститься анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана ОСОБА_5, в якій останній виявив бажання отримати карту Універсальна.

Відповідач обізнаний про наявність спору між банком та ним з приводу заборгованості за кредитним договором, оскільки отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, судову повістку та позовну заяву з додатками (а.с.38, 40). Однак, відзив на позовну заяву та будь-які заперечення проти позову від ОСОБА_5 не надходили.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач вносив кошти на погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору та отримання коштів у позику.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені та штрафу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Заявляючи вимогу про стягнення відсотків у зазначеному розмірі, АТ КБ «ПриватБанк» не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують те, що позичальник погодився сплачувати відсотки за користування кредитом саме у такому розмірі.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що відповідач засвідчив свою згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомився з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Однак, підпис відповідача на заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанкуне свідчить про те, що ОСОБА_5 погодився на умови договору в частині стягненні відсотків, пені та штрафу.

В апеляційній скарзі позивач посилається на постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, від 07 березня 2018 року у справі № 755/18246/15-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, у даній справі АТ КБ «Приватбанк» не довів факту виникнення між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків, пені та штрафів, а, відтак, відсутні підстави для врахування апеляційним судом висновків, які викладені у постановах суду касаційної інстанції, а також Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається банк у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» не надав відповідного розрахунку процентів на рівні облікової ставки НБУ, а згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи з прийняттям в цій частині постанови.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір на загальну суму 4 405 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог (32,9 %), на користь позивача підлягає стягнення з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1 449 грн. 24 коп. ((4 405/100)*32,9).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 рокускасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, проживаючого АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , заборгованість у розмірі 7 042 (сім тисяч сорок дві) гривні, 98 копійок за кредитним договором б/н від 24 вересня 2014 року та судовий збір у розмірі 1 449 (одна тисяча чотириста сорок дев'ять) гривень, 24 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.