КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1869/19 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Олійника В.І.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який в подальшому доповнила вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2011 року сторони проживають окремо. Дитина проживає з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню дитини.

Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання дитини роз'єднано та в самостійне провадження відокремлена справа за участю вищезазначених сторін про стягнення коштів (аліментів) на утримання дитини.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.09.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 у поданій ним апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення по справі, а висновки, зроблені судом, не відповідають дійсним обставинам. Зокрема, суд не дав належної наданим відповідачем доказам про те, що він в повній мірі виконує свій обов'язок по утриманню дитини. Так, хоч син і проживає з матір'ю, багато часу він проводить із батьком, вони відвідують кінотеатр, вистави, цирк, океанаріум, парк скелелазіння. Відповідач купує синові одяг, іграшки, ліки, продукти харчування та солодощі. Також він придбав сину телефон та скейт, оплачує курси іноземної мови. В той час, як позивачем не було надано суду жодної квитанції, яка б підтверджувала, що вона витрачає грошові кошти на сина.

В порядку ст. 360 ЦПК України позивач ОСОБА_3 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувала проти її доводів та просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.09.2008 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.09.2008 року, актовий запис 1787 /а.с.8/

Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 /а.с. 9/.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується самим відповідачем, що неповнолітній син ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір'ю - ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню дитини.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів у вигляді 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача є справедливим і законним.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Відповідно ст. 182 СК України (зі змінами від 17.05.2017 року), при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зміни до сімейного законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину набрали чинності 08 липня 2017 року відповідно до Закону України від 17.05.2017 № 2037-VIII.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вказаних змін до законодавства не врахував, помилково зазначивши в резолютивній частині рішення суду про стягнення з відповідача 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні з приведенням у відповідність до положень ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини від усіх його доходів, оскільки доказів щодо неможливості сплачувати аліменти у такому розмірі він не надав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року змінити в частині визначення розміру аліментів, вказавши, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Суддя- доповідач ТаргонійД.О.

Судді Журба С.О.

ОлійникВ.І.