Справа № 361/492/19
Провадження № 2/361/1639/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

20 грудня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Лопатинській С.А., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

встановив:

Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,46га, яка розташована в с. Богданівка Броварського району Київської області та залишилася після смерті матері ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що мати залишила заповіт, яким все майно заповідала позивачці- дочці. Після смерті матері відкрилася спадщина, позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку їй було відмовлено з тих підстав, що не було надано правовстановлюючого документу на підтвердження права власності спадкодавця на зазначену земельну ділянку; оригінал сертифікату, який був виданий на ім,я матері на земельну частку (пай), у позивачки відсутній, на її думку - викрадений іншими дітьми спадкодавця. Тому вважає, що право власності на вказану земельну ділянку має бути визнано за нею в порядку спадкування за рішенням суду.

Позивач і її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з приводу набуття спадкодавцем прав на вказану земельну ділянку, пояснили, що при житті ОСОБА_5 отримала сертифікат на земельну частку (пай) і на думку позивача набула право власності на вказану земельну ділянку. Але мати не зверталась до відповідного органу місцевого самоврядування чи районної державної адміністрації з приводу передачі вказаної земельної ділянки у власність, не зверталась та не виготовляла проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер вказаній ділянці не привласнювався, чи реєструвалось право власності їй не відомо; вона на прохання матері також нікуди не зверталась На думку позивача достатнім підтвердженням набуття права власності є отримання сертифікату на частку пай.

Відповідач Богданівська сільська рада Броварського району Київської області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи у судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не подав, заява про розгляд справи без їхньої участі до суду не надходила.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, враховуючи, що від нього не надійшло відзиву, та отримавши згоду позивача на заочний ( у відсутності відповідача) розгляд справи, ухвалив справу розглянути заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Ухвалою від 25.03.2019р. суд залучив до участі у справі третіх осіб ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_1 інших спадкоємців за законом одної черги, встановив строк позивачу для направлення третім особам копій позовної заяви з додатками. (вимоги про надіслання копій позовної заяви третім особам суду позивач надав 22.10.2019р.)

Третя особа ОСОБА_1 письмових пояснень не подав, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, пославшись на стан здоров,я і у даній заяві зазначив, що з рішенням суду буде згідний. Самостійних вимог на предмет спору не заявив.

Третя особа ОСОБА_3 подала заяву, в якій просила розглянути справи без її участі та пояснила, що заперечує проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивач уже пропустила строк на визнання права власності на земельну ділянку, яка на момент смерті не була оформлена на їхню матір ОСОБА_6 . Крім того вважає, що права на земельну ділянку, що залишилася після смерті їхньої матері, повинні бути визнані за всіма спадкоємцями першої черги дітьми спадкодавця: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та врахувати , що один з спадкоємців ОСОБА_1 є інвалідом і був інвалідом на день смерті матері..

Третя особа ОСОБА_4 письмових пояснень з приводу даного позову не подав, заяви про розгляд справи без його участі не подав, не зявився і своєї позиції за даним позовом не висловив.

Дослідивши надані докази та вислухавши пояснення позивачки і її представника, суд дійшов таких висновків:

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_7 , матір?ю є ОСОБА_5 .

Згідно заповіту від 10.02.2005р., зареєстрованого в реєстрі за р.№ 118, ОСОБА_5 все своє майно заповідала ОСОБА_1

Даний заповіт був предметом оспорювання у суді. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.03.2019р. скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2011р., яким було визнано заповіт ОСОБА_5 від 10.02.2005р. недійсним та визнано право власності на спадкове майно в рівних частках між спадкоємцями першої черги ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , по 1/5 частки кожному, зокрема і на спірну земельну ділянку, та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Таким чином, поновлена дія заповіту, на який посилається позивачка, і за яким все майно спадкодавець ОСОБА_5 заповідала саме позивачці, і даний заповіт є чинним.

Із копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк до Броварської районної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Також із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 .

Згідно посвідченню інваліда і довідки ОСОБА_9 ОСОБА_1 , 1958р.н., 15.06.2004р. (повторно) встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням, безстроково, потребує стороннього догляду.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.08.2018р., спадкоємцем вказаного у заповіті майна, в тому числі вказаного у даному свідоцтві будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав від 31.07.2018р., є ОСОБА_1 (позивач), свідоцтво видане їй на 9/10 часток вказаного майна. свідоцтво на іншу 1/10 частку не видано.

Дане право власності на успадковану частину будинку (9/10) позивач зареєструвала у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно довідки Броварської районної державної нотаріальної контори від 26.07.2018р.- спадщину після ОСОБА_5 прийняла дочка ОСОБА_1 - за заповітом, та син ОСОБА_1 - згідно статі 1241 ЦК України.

Згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0056224 від 26.05.1997р. ОСОБА_5 на підставі рішення Броварської РДА Київської області від 23.05.1997р. № 228 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Богданівське, розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат наданий суду в копії.

Листом від 02.10.2018р. Броварська районна державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що для оформлення спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП Богданівське Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, яке належало померлій, потрібно надати документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане майно.

Із листів ГУ Держгеокадастру у Київській області вбачається, що в архіві відділу відсутня документально засвідчена інформація щодо виготовлення правовстановлюючого документа на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0056224 на ім,я ОСОБА_5 ;

відомості про кадастровий номер спірної земельної ділянки відсутні;

відомості про виготовлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку відсутні.

Стаття 1217 ЦКУ встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Частина 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1223 ЦКУ право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1ст.1225 ЦКУ право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1241 ЦКУ малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наданих доказів встановлено, що спадкодавець за життя залишила заповіт, яким розпорядилась належним їй майном на випадок смерті на користь своєї дочки ОСОБА_1 . Заповіт чинний.

Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом. Позивач реалізувала свої спадкові права шляхом вчасного подання до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи видно, що другим спадкоємцем, який також має право на спадкування після матері ОСОБА_5 і який своє право реалізував, подавши вчасно відповідну заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, - є син померлої ОСОБА_1 , який станом на день смерті його матері мав інвалідність першої групи, тобто був непрацездатним, і мав право на обов`язкову частку. Частки двох спадкоємців як вбачається з виданого позивачці свідоцтва про право на спадщину на інше майно ( будинок) - визначені нотаріусом як 9/10 позивачі за заповітом і 1/10 другому спадкоємцю ОСОБА_1 (обов`язкова частка).

Таким чином, позовні вимоги позивачки в тій частині, що вона вважає себе єдиною спадкоємицею майна матері і де вона просить визнати за нею право власності на все майно спадкодавця, - є необгрунтованими, і такими, що суперечать вимогам закону, оскільки право позивачки на спадкування за заповітом майна спадкодавця обмежене прийняттям спадщини іншим спадкоємцем першої черги у розмірі належної йому обов`язкової частки у спадщині (1/10). Тому у будь-якому випадку позивач не має законних підстав на спадкування майна цілого, маючи право за визначеною їй часткою 9/10.

Враховуючи, що є інший спадкоємець, який спадщину у належній йому частці прийняв ( ОСОБА_1 ), то вказана особа за даними вимогами позивачки процесуально має бути належним відповідачем. Натомість позивачкою позову до вказаної особи не пред`явлено, більш того, при поданні позову до суду, дана обставина позивачем замовчана.

Щодо об`єкту спору, на який претендує позивач і підстав, за якими вона просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, то суд виходить з наступного:

За приписами статей 1218, 1220, 1225 ЦК України - до спадкоємця в порядку спадкування переходять майнові права, у тому обсязі, як вони були наявними у спадкодавця, і у тому правовому стані, в якому вони існували на день відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається з підстав, зазначених у законі або, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, до спадкоємця в порядку спадкування переходить право власності лише на таке майно спадкодавця, яке вже йому належало на праві власності на день його смерті, тобто на таке майно, яке вже було набуте спадкодавцем у власність у встановленому законом порядку, і відносно якого визначена законом процедура набуття права власності була доведена до логічного завершення, в тому числі з урахуванням положень закону про державну реєстрацію таких прав або правочинів (залежно від часу набуття майна у власність).

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 80 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно ст.125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. (норми закону в редакції, актуальній на час виникнення правовідносин).

Виходячи з вимог закону, яким врегульовано порядок набуття земельної ділянки громадянином у власність, враховуючи визначену в ст.ст.116,118, 123 ЗК України процедуру передачі земельної ділянки у власність громадян, в тому числі і земельної ділянки, яка утворюється на основі земельної частки (паю) , - самого по собі отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) не достатньо для набуття земельної ділянки громадянином у власність. Для набуття земельної ділянки у власність громадянинові (у даному випадку ОСОБА_5 при житті) необхідно було ініціювати дане питання перед відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування (в залежності від місця розташування земельної ділянки та її цільового призначення), у спосіб і в порядку, визначеному земельним законодавством, а також виготовити технічну проектну документацію (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність), в процесі виготовлення такої документації формується (створюється) земельна ділянка як об`єкт права власності і цивільних правовідносин. Об`єктом цивільних правовідносин і зокрема об`єктом, який може бути набутий у власність особою, є сформована (створена) земельна ділянка, визначена ситуаційно (конкретне місцезнаходження), за площею і конфігурацією; такій земельній ділянці має бути присвоєний кадастровий номер як ідентифікуюча ознака саме цього об`єкту цивільних прав.

Як пояснила позивач при з,ясуванні даних обставин вказаної процедури спадкодавцем чи іншою особою за її дорученням при житті спадкодавця не було пройдено і не було розпочато. Виходячи з цього та з відомостей, наданих з ДЗК, а також враховуючи відсутність будь-яких документів, які б свідчили про виконання спадкодавцем при житті вказаної процедури набуття у власність земельної ділянки на основі права на земельну частку (пай), яке було наявним у спадкодавця та було підтверджене виданим їй сертифікатом на право на частку (пай), - суд дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_5 при житті , маючи право на земельну частку (пай) не набула право власності на земельну ділянку, яка б була сформована на основі цієї частки (паю), і її майнове право визначалось правом на частку (пай), підтвердженим відповідним сертифікатом. Крім того, земельна ділянка - на визнання права власності на яку претендує позивач - при житті спадкодавця ОСОБА_5 ще не була сформована (створена) як об`єкт цивільних прав і зокрема як об`єкт нерухомого майна, який може бути переданий у власність.

Таким чином, оскільки станом на день смерті спадкодавець ще не набув у визначеному законом порядку права власності на вказану земельну ділянку, і дана земельна ділянка як об`єкт права власності ще не була сформована (створена), - то на неї спадкоємцем в порядку спадкування не може бути набуте право власності.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та / або права одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, але не права власності на земельну ділянку.

У даному ж випадку спадкодавець навіть не розпочав такої процедури набуття земельної ділянки у власність, не набув права власності на день смерті, і тому за позивачем не може бути визнано право власності на вказану нею у позовній заяві земельну ділянку, в тому числі і з зазначених нею підстав: в порядку спадкування після матері.

До спадкоємця в порядку спадкування переходять інші наявні у спадкодавця майнові права, але відповідних позовних вимог позивач не заявив, хоча йому роз`яснювалось це право. Так, позивачу у підготовчому провадженні було роз`яснено її право на зміну предмету або підстави позову, право на заявлення клопотання про залучення або заміну відповідача, співвідповідача, право на подання доказів та на заявлення клопотань про витребування доказів, якщо вони не можуть бути подані позивачем самостійно. Позивач даним правом не скористався. Позивачем в підготовчому засіданні 25.03.2019р. була подана заява «про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову», в якій позивач просила визнати за нею, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 за заповітом, право власності на земельну ділянку (пай) площею 2,46га в с. Богданівка Броварського району Київської області. Судом неодноразово надавався строк позивачці та її представнику для виконання вимог ч.5 ст.49 ЦПК України, з роз`ясненням наслідків невиконання таких вимог, але дані вимоги (про надіслання іншим учасникам справи) не були виконані без будь-яких поважних причин. Тому дана заява у зв`язку з недотриманням вимог ч.5 ст.49 ЦПК України, судом не прийнята. До того ж вказана заява так само не містила у собі відповідного способу захисту права.

Згідно приписам статей 12 та 13 ЦПК України, враховуючи принцип диспозитивності і змагальності, суд розглядає цивільну справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів. Позивач сам обирає для себе спосіб захист своїх прав. В обраний позивачем спосіб захисту його спадкових прав стосовно вказаного майна відсутні підстави для задоволення позову, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вказану у позовній заяві земельну ділянку, позов є необгрунтованим і задоволенню не підлягає, що не є для позивача перешкодою для захисту майнових прав у належний і визначений законом спосіб.

Керуючись ст.ст.80, 116, 125 ЗК України, ст.ст. 1217, 1223, 1241, 1218, 1220, 1225, 328 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 2,46 га, розташовану в с. Богданівка Броварського району Київської області, в порядку спадкування після ОСОБА_5 , - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати до суду який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Якщо повне рішення не буде вручене відповідачу у день його складення, відповідач має право на поновлення строку подання заяви про його перегляд, якщо таку заяву подасть протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії повного заочного рішення.

Інші учасники справи мають право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Якщо повне рішення не буде вручене учаснику справи в день його складення, - він має право на поновлення строку подання апеляційної скарги, якщо подасть її протягом тридцяти днів з дня вручення йому або представнику копії повного заочного рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 27.12.2019р..

Суддя Т.В. Селезньова