Справа № 503/307/19
Провадження № 2/503/377/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просив усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_5 , яка на день смерті проживала із ним та їх матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку площею 2,35 га, розташовану на території Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вказує, що за життя ОСОБА_5 не складала заповіт, а тому спадкування всіх її прав та обов`язків здійснюється за законом. Відповідач ОСОБА_3 являється спадкоємцем першої черги, як син покійної ОСОБА_5 . Однак, позивач вважає, що відповідача як спадкоємця необхідно усунути від права на спадкування. Посилається на те, що померла ОСОБА_5 являлась інвалідом ІІ групи та внаслідок психічного захворювання не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати у зв`язку із чим рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 04.12.2007 року була визнана недієздатною та позивача було призначено її опікуном. Відповідач відмовлявся надавати покійній матері будь-яку допомогу, не цікавився її станом здоров`я, тоді як позивач постійно дбав, утримував, лікував та доглядав сестру, а згодом в зв`язку з її смертю, здійснив її поховання за власні кошти. За таких умов вважає, що оскільки відповідач ухилявся від надання допомоги матері, просить суд усунути його від права на спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили у їх задоволенні відмовити. Додатково пояснили, що за життя відповідач доглядав матір та допомагав їй по господарству, підтримував із нею добрі стосунки. Вважають, що підстави для усунення відповідача від права на спадкування відсутні.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 дружина відповідача та ОСОБА_8 дружина позивача. Однак, суд не приймає до уваги надані ними свідчення, оскільки свідки перебувають із сторонами, якими вони заявлені, в родинних відносинах, з протилежними сторонами, відповідно, мають неприязні відносини, а свідчення надані ними повністю суперечать одні одним.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.04.2018 року.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,35 га, яка розташована в межах території Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлої ОСОБА_5 , відтак спадкоємцем другої черги за законом після її смерті.

Відповідач ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_5 , відтак спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.

Відповідно до інформації, наданої державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори від 19.04.2019 року №499/02-14 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №236/2018 року. На спадщину заявили: брат ОСОБА_1 , мати ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 .

Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 також являється її матір ОСОБА_6 .

Доведеність родинних відносин сторонами визнається та не оспорюється.

Предметом даного спору є вимога позивача усунути відповідача ОСОБА_3 , як спадкоємця першої черги, від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Підставами поданого позову є, як стверджує позивач, те що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй матері ОСОБА_5 , яка через важку хворобу була у безпорадному стані.

Право вимоги щодо усунення від спадкування відповідно до ст. 1224 ЦК України належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення спадкоємця від спадкування попередньої черги.

Такий висновок ґрунтується на тому, що у разі усунення спадкоємця від права на спадкування, спадщина має перейти до іншого за чергою спадкоємця.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту. Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено - позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Отже, для позивача звернення до суду із позовом про усунення відповідача від спадкування не породжує прав та обов`язків пов`язаних зі спадкуванням, оскільки спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , поряд із ОСОБА_3 , являється також матір померлої ОСОБА_6 тоді як позивач являється спадкоємцем другої черги.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено 06 грудня 2019 року.

Суддя Б.С. Сердюк