Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 759/11289/17

провадження № 61-43709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Курило В. П., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5,

представник позивача - адвокат ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа 1 - відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві,

третя особа 2 - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4, подані представником - адвокатом ОСОБА_6, на постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д. від 08 серпня 2018 року та на додаткову постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д. від 18 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції, служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження. Зазначала, що вони з відповідачем почали проживати разом з 2008 року, однак у зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася донька - ОСОБА_5. Оскільки вона не перебувала у шлюбі з відповідачем, запис про батька дитини було здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові дитини записано з її слів. З моменту народження дитини відповідач проживає разом з нею, приймає участь у процесі її виховання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_7 батьком малолітньої ОСОБА_5 Зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження № 2475 від 15 серпня 2014 року «Про народження» ОСОБА_5 у книзі реєстрації актів про народження в графі «батько», в якій зазначити громадянина України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та видати нове свідоцтво про народження з урахуванням вказаних змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вважав встановленими наведені позивачем обставини та виходив з визнання відповідачем ОСОБА_7 позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, яка є опікуном ОСОБА_7, - ОСОБА_9 задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, врахував, що відповідач ОСОБА_7 є недієздатним, а тому його права, свободи та інтереси у суді підлягають захисту опікуном ОСОБА_8, яку суд першої інстанції до участі у розгляді справи не залучив.

Додатковою постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року заяву представника ОСОБА_8, яка є опікуном ОСОБА_7, - ОСОБА_9 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 понесені витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 12 686 грн 40 коп.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення, апеляційний суд виходив з того, що в мотивувальній частині постанови Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року було зазначено, що відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_4 користь ОСОБА_8 підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 12 686 грн 40 коп., у той час як резолютивна частина такого посилання не містить.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати постанову апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий судовий розгляд.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційні скарги мотивовані тим, що права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_8 не мала, оскільки відповідно до положень частини шостої статті 300 ЦПК України ОСОБА_7 був дієздатним; апеляційним судом не було задоволено клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу на додаткове судове рішення, заявник посилався на те, що матеріали справи не містять підтвердження витрат на правову допомогу.

У жовтні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року, у якому зазначено про безпідставне посилання у касаційній скарзі на частину шосту статті 300 ЦПК України, оскільки закон не має зворотної дії у часі.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15 серпня 2015 року, актовий запис № 2475.

Запис про батька дитини - ОСОБА_10. у книзі реєстрації народжень було здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записано за її вказівкою відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Суд також установив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2008 року за заявою органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації ОСОБА_7 був визнаний недієздатним.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2008 року було встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_7 та призначено його опікуном сестру - ОСОБА_8

Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун (стаття 40 ЦК України).

Цивільна дієздатність тісно пов'язана з процесуальною дієздатністю.

Частиною першою статті 39 ЦПК України 2004 року визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2008 року визнаний недієздатним, а його законного представника ОСОБА_8 до участі у розгляді справи всупереч частини першою статті 39 ЦПК України 2004 року залучено не було, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також суд встановив, що на підтвердження факту надання ОСОБА_8 в цій справі правової допомоги фахівцем в галузі права, у справі містяться договір № 06-06цс/кс/18 від 06 червня 2018 року про надання правничої допомоги, акт № 2 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 06-06цс/кс/18 від 06 червня 2018 року про надання правничої допомоги у справі № 759/11289/17 (в апеляційній інстанції № 22-ц/796/5960/2018) від 08 серпня 2018 року, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 06-06цс/кс/18 від 06 червня 2018 року про надання правничої допомоги від 08 серпня 2018 року та квитанція від 14 червня 2018 року про сплату ОСОБА_8 24 000 грн адвокатському бюро Ярослава Коваленка оплати за договором № 06-06цс/кс/18 від 06 червня 2018 року про надання правничої допомоги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, дослідивши документально підтверджені ОСОБА_8 витрати на правову допомогу, дійшов правильного висновку про їх стягнення з позивача відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у заявленому позивачем розмірі.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної постанови та додаткової постанови, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду та додаткову постанову апеляційного суду без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року зупинено виконання додаткової постанови Апеляційного суду м. Києва у складі колегії від 18 вересня 2018 року, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4, подані представником - адвокатом ОСОБА_6, на постанову Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та на додаткову постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання додаткової постанови Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило