Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 408/7282/16-ц

провадження № 61-35083св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Луганської області від 30 березня 2018 року у складі суддів: Орлова І. В., Авалян Н. М., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із ОСОБА_6 на час його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3.

На обґрунтування заяви зазначав, що встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті йому необхідно для подальшого оформлення спадщини, як спадкоємцю п'ятої черги за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 30 листопада 2016 року заяву задоволено. Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживав із спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю належних доказів на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем на час його смерті. Встановлення такого факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Вказане рішення суду оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_7, який не брав участі у справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 30 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 30 листопада 2016 року скасовано, заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність спору про право, що є підставою для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду та дійшов помилкового висновку про задоволення такої заяви.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6, а тому встановлення факту проживання разом із спадкоємцем на час його смерті не пов'язане із спором про право. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 не є спадкоємцями ОСОБА_6 оскільки не надали документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Сторони не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду постановлено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 липня 2016 року ОСОБА_4 заявив про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, 10 серпня 2016 року нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 надійшла до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, де була приєднана до спадкової справи № 35/2015 року.

Постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І. В. від 18 серпня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність доказів родинних відносин із спадкодавцем. З вказаної постанови вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 також звернулися ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, спадкоємцем якого є ОСОБА_7

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України, у редакції від 2004 року, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частині четвертій статті 256 ЦПК України, у редакції від 2004 року, передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Указані положення кореспондуються із вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК Україниу чинній редакції.

Під час розгляду справи встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори крім заявника ОСОБА_4 також звернулися ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту його постійного проживання із спадкодавцем пов'язане із наступним вирішенням спору про право ОСОБА_4 на спадщину, про прийняття якої після смерті ОСОБА_6 заявлено ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, спадкоємцем якого є ОСОБА_7

Залишення заяви ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту без розгляду, не позбавляє останнього права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Наведені у касаційній скарзі доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик