Справа № 296/5297/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"24" грудня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Тузенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , який продовжує навчання у Житомирському автомобільно-дорожному коледжі Національного транспортного університету, у розмірі 3000,00грн. щомісяця, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23-х річного віку;

- стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на сплату навчання дитини в розмірі 1/2 витрат на навчання згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення ОСОБА_3 навчання чи до досягнення останнім 23-х річного віку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 23.11.2004р. розірвано. Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . На даний час, син є повнолітнім та навчається у Житомирському автомобільно-дорожному коледжі Національного транспортного університету. В зв`язку з тим, що син навчається на денній формі навчання, він не має змоги влаштуватись на роботу з метою отримання заробітку, тому потребує матеріальної підтримки. Крім того, позивач сплачує за навчання сина 7200 грн. згідно договору про надання освітніх послуг №3 від 29.07.2016р. В зв`язку з тим, що відповідач добровільно коштів на утримання та забезпечення дитини не надає, остання вимушена була звернутись з позовом до суду.

Позивач в засідання суду не з`явилась, в заяві від 24.12.19р. просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.39).

Третя особа ОСОБА_3 в заяві від 24.12.2019р. позов підтримав та просив розгляд справи здійснювати у його відсутність (а.с.40).

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки про виклик, яка разом з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за адресою: АДРЕСА_1 .

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, судові повістки про виклик до суду направлялися за адресою: вул.Лугова, буд.26, смт.Миропіль, Романівський район, Житомирська обл. В судові засідання, призначені на 10.10.2019р., 15.11.2019р., 24.12.2019р. відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у тому числі шляхом розміщення на сайті Корольовського районного суду м.Житомира оголошення про виклик до суду (а.с.36).

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зміни ОСОБА_6 розірвано 19.09.2002р., що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9).

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_7 (а.с.7).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.7) ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Довідка Житомирського автомобільно-дорожного коледжу Національного транспортного університету №2347 від 28.05.2019р. свідчить про те, що ОСОБА_3 дійсно навчається на 3-ому курсі денного відділення коледжу з 01.09.2016р. Навчання у коледжі закінчується в червні 2020р. (а.с.14).

Відповідно до довідки ТОВ «Житомиргаз Збут» від 14.02.2019р. ОСОБА_1 займає посаду провідного фахівця з реалізації , її дохід з вирахуванням ПДФО за 2018 р. склав 90908,76 грн. (а.с.15).

Заперечень від відповідача щодо неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_3 , який продовжує навчання, на адресу суду не надходило.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, є законними.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 Сімейного кодексу України, те, що позивач є повнолітнім, навчається на денному відділенні коледжу, відповідачем не надано доказів неможливості надавати матеріальної допомоги, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісяця ,починаючи з 30.05.2019р. і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на сплату навчання дитини згідно договору про надання освітніх послуг, суд враховує наступне.

Той з батьків, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 185 СК України, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Водночас, надавши правову оцінку позовній вимозі про стягнення додаткових витрат, з урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України суд вважає таку вимогу необгрутнованою, чітко не визначеною у сумі до стягнення та не підтвердженою доказами в частині внесення позивачем коштів на рахунок навчального закладу згідно договору №3 від 29.07.2016р. на підготовку фахівця у Житомирському автомобільно-дорожньому коледжі Національного транспортного університету.

Таким чином, зважаючи на відсутність наданих позивачем належних та допустимих доказів про предмет доказування, суд приходить до висновку про те, що вимога про стягнення додаткових витрат на оплату навчання є не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного вище, позов ОСОБА_1 підлягає задволенню частково.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 280-281, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , як на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 3000,00грн., щомісячно, починаючи з 30.05.2019р. і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення встановленого розміру аліментів за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач

ОСОБА_1

адреса реєстрації: АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач

ОСОБА_2

адреса: АДРЕСА_1

РНОКПП (не надано на запит суду)

Третя особа ОСОБА_3

адреса реєстрації: АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_2

Cуддя В. ОСОБА_8 ОСОБА_9