ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ

справа № 752/12158/14

провадження № 22-ц/824/51/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у складі судді Шевченко Т.М., повний текст складений 18.07.2018 року,

встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Київської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3, в якому просила усунути від права на спадщину за законом ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Позивачка, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_5 э спадкоємцями померлого, але з 2003 року і до дня смерті вона цілодобово доглядала, годувала, лікувала ОСОБА_4, який протягом 6 останніх років життя був прикутий до ліжка а відповідачка не доглядала за своїм батьком, оскільки постійно проживає в Німеччині, тому останнямає бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки тривалий час з 2002 року по день смерті ОСОБА_4, враховуючи його тяжкий та безпорадний стан, не допомагала спадкодавцю, навіть не приймала участі у його похованні.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто ОСОБА_2 від права на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій через порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги покази свідків стосовного того, що після інсульту ОСОБА_4, ОСОБА_2 найняла для нього доглядальницю ОСОБА_1, якій постійно передавала кошти за допомогу в утриманні батька. Крім того, вона один-два рази на рік приїздила до свого батька в Україну, допомагала грошовими коштами, передавала продукти харчування для нього. Крім того, апелянт зазначила, що відповідно до висновку комплексної судово-психіатричної експертизи, яка була призначена в межах кримінального провадження, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними на час укладення шлюбу та заповіту.

Позивач ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_7, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивачем повністю доведено безпорадній станОСОБА_4 через важку хворобу та потребування ним постійного догляду і лікування, тадоведено бездіяльність ОСОБА_2, як рідної доньки, що проявилась в ухиленні та уникненні забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві. Посилання апелянта на пояснення свідків є хибними, оскільки ґрунтувалися на показах не встановлених осіб та були суперечливими. Натомість, матеріали справи містять розрахункові документи, які свідчать про витрати позивача на поховання ОСОБА_4

У відповіді на відзив відповідач зазначає, що допомагала померлому ОСОБА_4, оскільки гроші на його утримання передавала ОСОБА_1, що також підтверджується показами свідків. Крім того, у зв'язку з хворобою чоловіка, відповідач була позбавлена можливості частіше приїздити на територію України.

В суді апеляційної інстанції представники відповідачки апеляційну скаргу підтримали, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Позивачка, її представник та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти скарги, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2004 року та постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 7 т.1)

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою ОСОБА_4 від попереднього шлюбу. (а.с. 9 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 07 травня 2009 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка йому належала на праві приватної власності.

21 травня 2009 року Третьою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 444/09 року щодо майна померлого ОСОБА_4, з якої вбачається, що 21 травня 2009 року із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулась донька померлого ОСОБА_2, як спадкоємиця першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, а 02 липня 2009 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 11 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В., до нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_1 (а.с. 74 т.1)

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним. (а.с. 28 т.1)

Крім того, судом встановлено, що влітку 2003 року у ОСОБА_4 стався інсульт, він знаходився на стаціонарному лікуванні в Центральній міській клінічній лікарні м. Києва, про що зазначено в виписці з історії хвороби № 3216619. У подальшому ОСОБА_4 отримував амбулаторну медичну допомогу.

Рішенням Подільської МСЕК м. Києва від 14 листопада 2003 року ОСОБА_4 була встановлена I група інвалідності безстроково, що зазначено в виписці із акту огляду МСЕК № 076002. При огляді спеціалістами Подільського МСЕК м. Києва 14.11.2003 р., який було проведено вдома, було встановлено, що ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду та самостійно не рухається у ліжку, мова у нього була відсутня. В період весни 2005 р. - осені 2006 р. ОСОБА_4 періодично надавалася амбулаторна медична допомога невропатологом поліклініки та дільничним терапевтом. У період 2007 р. - початку 2008 р. він отримував амбулаторну медичну допомогу дільничним невропатологом, яка встановила, що він прикутий до ліжка та самостійно не рухається.

Згідно акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 568 від 05.07.2013 р., внаслідок зазначених захворювань ОСОБА_4 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. (а.с. 34 т. 1)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішення такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, хворобу та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухиленням особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його вчиняти, але не вчиняла необхідних дій.

Позивачка звертаючись з позовом, посилалась на те, що відповідачка не доглядала батька та не надавала ніякої допомоги, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані тому вважає, що відповідачка повинна бути усунена від спадкування.

Проте, враховуючи наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою не доведено факт ухилення відповідачки від надання допомоги своєму батькові, оскільки сторонами не заперечується той факт, що відповідачка кожен рік приїздила до батька, при цьому позивачка, будучи дружиною ОСОБА_4 здійснювала всі необхідні дії по догляду за останнім, матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець потребував іншої сторонньої допомоги, окрім догляду позивачкою, та що відповідачку просили про надання такої допомоги, а вона відмовила.

Судова колегія приймає до уваги, що докази, які б спростовували такий висновок, в матеріалах справи відсутні, на такі обставини позивачка і не посилалась.

Таким чином, оскільки матеріалами справи не доведено, що допомоги позивачки ОСОБА_1 померлому ОСОБА_4 не вистачало і він потребував допомоги відповідачки ОСОБА_2, яка ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцеві, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, що призвело до неправильного вирішення спору, тому апеляційна скарга є підставною, а відтак рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 366 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :