Справа № 633/415/19
провадження 2-О/633/17/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 р. смт.Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

у складі : головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань Меденець Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Печеніги цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

заінтересована особа Печенізький районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Печенізький районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області.

ОСОБА_1 в заяві вказує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Московському районі Хатлонської області, республіка Таджикістан.

Після проходження строкової служби в збройних силах колишнього СРСР ( 1987-1989 роки) заявник прибув на постійне проживання до України, де і проживає на цей час. З 04.12.1989 р. по 08.04.1992 р. він знаходився на військовому обліку у Василенківській сільській раді Шевченківського району Харківської області. На підставі свого паспорту громадянина СРСР був прописаний у селі Василенково Шевченківського району Харківської області у період з 04.12.1989 року по 23.04.1992 року. Крім того, як вказує заявник, він з січня 1990 року по березень 1992 року працював у колгоспі імені « 8-го Березня» Шевченківського району Харківської області.

ОСОБА_1 тривалий час постійно проживає в АДРЕСА_1 , але без реєстрації місця проживання. Паспорт громадянина колишнього СРСР ним втрачено.

ОСОБА_1 звернувся до Печенізького районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено у його видачі та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Московський, Московського району Хатлонської області, республіка Таджикістан на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Печенізького районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення заяви не заперечують.

Заслухавши заявника, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В силу положень Закону України "Про громадянство України", Указу Президента України від 27 березня 2001 року "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (24 серпня 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цих Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Московському районі Хатлонської області, республіка Таджикістан, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданого бюро ЗАГС м. Куляба Таджикської РСР 26 березня 1969 року. (аркуш 7).

Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд може встановити факти, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

В судовому засіданні досліджені : витяг з погосподарської книги, архівна довідка та довідка виконавчого комітету Василенківської сільської ради Шевченківського району Харківської, довідка Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області. ( аркуші 4-5,7-8,10,13).

Норми права , які застосував суд.

Згідно п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За результатами дослідженого в судовому засіданні, у суду не виникає сумнівів в існуванні факту, про встановлення якого просить заявник.

Як вбачається з витягу з погосподарської книги- заявник дійсно з 1989 року по 1992 рік був зареєстрований та проживав на території Василенківської сільської ради Харківської області. ( аркуші 4-5).

З архівної довідки виконавчого комітету Василенківської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працював в колгоспі імені « 8-го Березня» з січня 1990 року по квітень 1992 рік Шевченківського району Харківської області. ( аркуш 8).

Довідка Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області, підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації. ( аркуш13).

Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256 ЦПК Українита залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5-10, 12, 13, 76-78, 81, 141 ,259, 263-265, 315-316 ЦПК України, ст. 55 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Московського району Хатлонської області, республіка Таджикістан, на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.А. Смирнов