Ухвала

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 346/5011/18

провадження № 61-2235ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

12 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину сумісно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини сумісно набутого майна.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_6 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження та заборони передачі в іпотеку/заставу ОСОБА_4 майна, а саме: земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_5; об?єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_3, які належать ОСОБА_4; на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що оскільки спірні об'єкти нерухомості на даний час зареєстровані за відповідачем ОСОБА_4, у зв'язку з чим вона має можливість переоформити їх на інше ім'я шляхом відчуження.

Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини сумісно набутого майна.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_3, загальною площею 650 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4; земельну ділянку в АДРЕСА_4, площею 0, 1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4; на 3/5 частини квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року залишено без змін.

18 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що копію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня

2018 року отримано представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7 19 грудня 2018 року. На підтвердження вказаного заявником надано копію оскаржуваної постанови апеляційного суду із відповідним штампом оформлення та видачі судового рішення 19 грудня 2018 року.

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

12 жовтня 2018 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою-другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об'єкти нерухомості, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 лютого

2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Саме з цього і виходив суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та 3/5 частини квартири. При цьому, судами враховано розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, тому з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін обґрунтовано виходили із того, що доцільним буде забезпечення заявленого позову шляхом накладення арешту.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтею 390 ЦПК, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

12 жовтня 2018 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину сумісно набутого майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська