Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/3813/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Рижого О.А.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки.

В обґрунтування вимог вказував, що04 червня 2008 року померла ОСОБА_3 На випадок своєї смерті остання залишила заповіт, відповідно до якого заповідала йому земельну ділянку. Проте, в результаті розбіжностей зазначення по батькові спадкодавиці ОСОБА_4, яка являється його матір'ю, в державному акті, де її по батькові вказане Андріянівна, а в свідоцтві про смерть - Андріївна, заявник позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 Постановою від 19.12.2018 року приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дані земельні ділянки. Іншим шляхом ніж судовим встановити даний факт не представляється можливим.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду до суду надійшла від нього заява, де він позовні вимоги підтримує, посилаючись на викладене в позовній заяві, просить його задоволити та розглядати справу у його відсутності.

Представник Степанської селищної ради в засідання також не з`явився, подав суду через канцелярію суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне.

Встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №372311 від 20.11.2006 р., земельна ділянка, площею 2.08 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Степанської сільської ради, належали ОСОБА_3.

Згідно заповіту від 07.05.2007 року, ОСОБА_4, на випадок своєї смерті, заповіла своєму сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 земельну ділянку, яка належить їй на праві власності відповідно до державного акту №372311 серія ЯГ.

Відповідно до свідоцтва про народження серії VII-УР № 1165331 від 21.04.1967 року матірю ОСОБА_1 являється ОСОБА_4.

Відповідно до Постанови приватного нотаріуса ОСОБА_5 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Степанської сільської Рівненської області, площею 2.08 га Державний акт серії ЯГ №372311 в звязку з тим, що існують розбіжності в написанні по батькові спадкодавці, оскільки в заповіті вона зазначена як ОСОБА_4, а у вищевказаному Державному акті, по батькові власника земельної ділянки, вказана - Андріянівна.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса ОСОБА_5 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.2018 р., ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 п.11 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 названого Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи, що щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Оскільки покійна ОСОБА_3 за свого життя мала на праві власності вищевказану земельну ділянку та на випадок своєї смерті розпорядилася нею на користь ОСОБА_1 та згідно заповіту, залишеного ОСОБА_3 він являється спадкоємцем і спадщину прийняв у встановленому законом порядку, проте наявність розбіжностей в написанні по батькові спадкодавці у перерахованих вище документах унеможливлює його оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та знаходить підстави встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 372311 від 20.11.2008 року ОСОБА_4, яка померла 04.06.2008 року та визнати, що ОСОБА_3, відповідно до ст.ст.1217,1268 ЦК України, набув право власності на вказані спадкові земельні ділянки, так як є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Керуючись наведеним, ст.ст.13,81,141,200,206,263-265,268,273,315,354,355 ЦПК України суд, -

вирішив:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_4, яка померла 04.06.2008 року державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №372311 від 20.11.2008 року, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степанської сільської ради, в якому по-батькові вона значиться Андріанівна.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, поштовий індекс: 33000) право власності на земельну ділянку площею 2,08 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степанської сільської ради Сарненського району Рівненської області, належну ОСОБА_4, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №372311 від 20.11.2008 року, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 04.06.2008 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Рижий О.А.