Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 374/214/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Маламан Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ржищівського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач мотивував позовні вимоги тим, що він з ОСОБА_2 з 05 серпня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 31 жовтня 2018 року.

В період шлюбу сторони придбали нерухоме майно, а саме: легковий автомобіль «Шевролет Авео», 2008 року випуску, середня ринкова вартість - 109 808 грн.; моторний човен «Прогрес 2», середня ринкова вартість - 32 000 грн.; два човнові двигуни «Вихрь 30», середня ринкова вартість кожного - 4 500 грн; скутер «Хонда АБ 27», середня ринкова вартість - 12 000 грн; холодильник «Беко», середня ринкова вартість - 7 850 грн; мікрохвильова піч «Самсунг», середня ринкова вартість - 2 460 грн; пральна машина «Вірпул», середня ринкова вартість - 4 800 грн; ехолот «Lowrance x 4», середня ринкова вартість - 2 600 грн; комп`ютер середня ринкова вартість - 7 500 грн. На загальну суму 188018 грн..

Зазначене вище спільне майно знаходиться у будинку батьків відповідачки по АДРЕСА_1 , де сторони раніше спільно проживали.

Зважаючи на те, що на момент придбання зазначеного вище майна позивач та відповідачка перебували у шлюбі, тому майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу.

Дані про ринкову вартість цього майна взято з інтернет ресурсу, як єдиного доступного позивачеві способу визначити приблизну ринкову вартість даних речей та предметів, оскільки на даний час всі вони знаходяться за місцем проживання відповідача і жодного доступу до них він не має.

Проводячи розподіл спільного майна, позивач вважає, що обов`язковому врахуванню підлягає той факт, що всі ці речі перебувають у користуванні відповідачки, значна частина яких знаходиться у її будинку та є предметами повсякденного вжитку.

Позивач просив визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя наступне майно: легковий автомобіль «Шевролет Авео», 2008 року випуску, вартістю 109 808 грн.; моторний човен «Прогрес 2» вартістю 32 000 грн.; два човнові двигуни «Вихрь 30» вартістю 9 000 грн.; скутер «Хонда AF 27» вартістю 12 000 грн.; холодильник «Беко» вартістю 7 850 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 2 460 грн.; пральну машина «Вірпул» вартістю 4 800 грн.; ехолот «Lowrance х 4» вартістю 2 600 грн.; комп`ютер вартістю 7 500 грн., - всього майна на загальну вартість 188 018 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

1. Передати йому у власність легковий автомобіль «Шевролет Авео», 2008 року випуску, вартістю 109 808 грн.

2. Передати ОСОБА_2 у власність:

- моторний човен «Прогрес 2» вартістю 32 000 грн.;

- два човнові двигуни «Вихрь 30» вартістю 9 000 грн.;

- скутер «Хонда AF 27» вартістю 12 000 грн.;

- холодильник «Беко» вартістю 7 850 грн.;

- мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 2 460 грн.;

- пральну машина «Вірпул» вартістю 4 800 грн.;

- ехолот «Lowrance х 4» вартістю 2 600 грн.;

- комп`ютер вартістю 7 500 грн.,

всього майна на загальну вартість 78 210 грн.

В якості компенсації різниці суми майна, переданого у власність йому та відповідачці стягнути з нього на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 31 598 грн. Судові витрати покласти на відповідачку.

24 жовтня 2019 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка вказувала, що вона не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав.

Стосовно вказаного позивачем майна, а саме: моторного човна «Прогресе 2», двох човнових двигунів «Вихрь 30», скутера «Хонда АР 27», холодильника «Беко», мікрохвильової печі « ОСОБА_3 », пральної машини «Вірпул», ехолота «Lowrance х 4», комп`ютера, їй нічого не відомо. Воно не набувалося Позивачем і Відповідачем у приватну спільну сумісну власність подружжя, під час шлюбу, за спільні грошові кошти. Майно належить мамі відповідачки на праві особистої приватної власності і жодних прав вони на нього не мають.

Позивачем не надано жодних підтверджуючих документів (чеки, квитанції тощо), що вказане майно набувалося ними у приватну спільну сумісну власність подружжя під час шлюбу.

Легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, який позивач необґрунтовано оцінює вартістю 109 808 грн, коштує значно менше. Вартість автомобіля вказана у договорі купівлі-продажу та акті прийому-передачі автомобіля, рахунку-фактурі на ім`я відповідачки, відповідно до яких на момент купівлі автомобіля, його вартість складала 69 600 грн. При цьому з 2008 року вартість автомобіля, за цей час, значно зменшилася. Для встановлення його дійсної вартості, на момент розлучення, а саме: на - 31 жовтня 2018 року та на даний час необхідний незалежний експертний висновок стану автомобіля та його ринкової вартості. Даний висновок після експлуатації автомобіля, що здійснювався більше ніж десять років, в основному позивачем, необхідний з багатьох причин, а саме: на момент розірвання шлюбу автомобіль був залишений їй в не експлуатаційному стані, має значний пробіг, без коліс, без пального, без мастила двигуна, без акумулятора, без помпи для бензонасоса, з несправною сигналізацією та електрикою всього авто, з несправними дверними замками, несправними двірниками, несправними ручними гальмами, несправною повітряною та вихлопною системою, несправними фарами, з тріщиною через все лобове скло, несправним двигуном, який, й на даний момент, потребує капітального ремонту, зовнішній вигляд і цілісність кузова автомобіля мають пошкодження фарби й цілісності загалом.

Автомобіль відноситься до категорії неподільних речей, адже втрачає своє пряме призначення.

Автомобіль, який позивач вважає об`єктом спільної власності подружжя, зареєстрований й перебуває на даний момент в експлуатації та обслуговуванні відповідача.

Реєстрація автомобіля була здійснена на неї, з причин подарованої її мамою, грошової суми для покупки автомобіля, до моменту реєстрації шлюбу з позивачем. На жаль, договору дарування грошових коштів, засвідченого нотаріально, в наявності немає, тому що відповідачка перебуває в сімейних зв`язках з дарувальником. Кошти дарувались з добрих намірів. Крім того, на момент покупки авто, такої суми коштів в них не було, на підтвердження чого надає копії трудових книжок сторін та копії довідок про доходи позивача в період купівлі авто. Ці документи містять інформацію офіційного працевлаштування сторін.

Враховуючи зазначені обставини: інтереси дитини, щоб автомобіль лишився у матері з дитиною, оскільки позивач сплачує лише в примусовому порядку, за приписом державного виконавця, аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн; той факт, що позивач більше року, до розірвання шлюбу, не дбаючи про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав від відповідачки здійснений ним ремонт у квартирі, що лишилась йому в спадок від бабусі, де він на даний момент зареєстрований та проживає; той факт, що в серпні 2018 року, ще до розірвання шлюбу позивач придбав автомобіль Renault MEGANE, н.з. НОМЕР_1 , 1998 року, який за законом також вважається спільною сумісною власністю подружжя, але який не був поділений та знаходиться в користуванні позивача, як особистий транспорт, відповідачка просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

До початку розгляду справи по суті позивачем було подано відповідь на відзив, де вказував, що у своєму запереченні відповідач сама собі суперечить - спочатку стверджує, що про все набуте за час проживання у шлюбі майно, крім автомобіля, їй нічого невідомо, і в той же час, надалі по тексту стверджує, що все це належить її мамі.

Відповідач стверджує, що все набуте ними у шлюбі майно, у тому числі і автомобіль, придбані за рахунок заробітної плати її мами, яка весь час працювала на скромну зарплату вчителя молодших класів. Більше того, не зрозуміло - для чого мамі відповідачки знадобилося витрачати зароблені нею гроші, серед інших речей, на придбання моторного човна, 2 човнових двигунів, скутера і ехолота для відстеження руху риби в воді.

Факт наявності даних речей, про які відповідач стверджує, що нічого не знає, і які належать її мамі, підтверджується фотографіями, що позивач додає до даного відзиву.

Ту обставину, що сторони офіційно працювали і разом заробляли кошти до спільного сімейного бюджету, відповідачка чомусь до уваги не бере, хоча, всупереч своїм же твердженням, долучає до свого відзиву копії трудових книжок і дві довідки про заробітну плату. При цьому, як до, так і на час покупки автомобіля, сторони працювали на одному підприємстві і отримували приблизно однакову заробітну плату.

Наданими довідками відповідачка, намагається довести, що зазначений у них розмір заробітної плати позивача, не дозволяв здійснити покупку автомобіля, хоча чинне законодавство у випадку поділу майна визначає поняття «майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі», а не одним із них. До того ж, згідно наданих відповідачкою довідок, охоплюють період з листопада 2009 року по жовтень 2010 року, а автомобіль вони придбали ще у серпні 2008 року, що підтверджується наданим відповідачем договором купівлі-продажу цього авто.

Легковий автомобіль «Шевролет Авео», 2008 року випуску, був оцінений позивачем вартістю в 109 808 грн, виходячи з середніх показників оголошень продажу автомобілів даної марки такого ж року випуску і з приблизно схожим пробігом на момент подачі позову.

Також вказує на надання відповідачкою повністю неправдивої інформації щодо незадовільного технічного стану автомобіля на момент розірвання шлюбу, що спростовується таким. Автомобіль був залишений відповідачці у повністю робочому стані. За місяць до того, як він передав відповідачці ключі та всі документи на автомобіль, він пройшов повне технічне обслуговування на СТО.

Все, перераховане у позовній заяві майно, як і спірний автомобіль, придбано за спільно зароблені кошти, мати відповідача до придбання цього майна жодного відношення не має.

Переконаний, що доводи відповідачки про те, що автомобіль був придбаний на подаровані її мамою кошти, не можуть бути прийняті судом як належний доказ, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Чеки і квитанції на придбане майно він не зберігав, так як не міг передбачити, що буде ділити це майно з колишньою дружиною. На підтвердження придбання майна, позивач надає підтвердження здійснення замовлення через інтернет в магазині "Розетка" мікрохвильової печі " ОСОБА_3 " та її доставку.

Просив відхилити наведені відповідачкою у відзиві заперечення як безпідставні та задовольнити заявлені позовні вимоги.

14 листопада 2019 року відповідачкою надано заперечення на відповідь на відзив, де вона наполягає на викладених у відзиві на позовну заяву обставинах. Крім цього просила врахувати, що у будинку її мами є знищене та пошкоджене майно: м`які стільці зі спинкою - 4 шт., холодильник Liebherr, газонокосарка, бензопила, пилосос Samsung, газова плита, меблі спального комплекту, люстра, садові меблі. Врахувати поїздки на відпочинок впродовж двох років до Туреччини за кошти відповідачки на загальну суму 58475 грн; оплата відповідачкою штрафів позивача за порушення правил дорожнього руху - перевищення швидкості, на загальну суму 4 655 грн.

У запереченні на відповідь на відзив відповідачка просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, підтримував пояснення, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву. Вказував, що ними за час шлюбу було придбано майно, перелік якого вказаний у позовній заяві, тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Підтримувала пояснення, надані у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Наполягала на тому, що спільно придбаного майна у них немає, воно придбано її мамою за кошти мами, автомобіль придбаний ними за подаровані мамою кошти.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що він може підтвердити, що човен та двигуни до човна було придбано ОСОБА_1 у ОСОБА_5 , а мопед у ОСОБА_6 .. Позивач радився з ним щодо придбання пральної машинки.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він може підтвердити, що автомобіль був придатний до експлуатації на момент розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Крім того, він постійно спілкувався з даною сімєю, приходив в гості і про придбання майна, що зазначене в позовній заяві він чув саме від позивача та відповідача, а не від матері відповідачки.

Суд, заслухавши позивача, відповідачку, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05 серпня 2005 року по 31 жовтня 2018 року, що підтверджується письмовими доказами по справі: копією рішення Ржищівського міського суду Київської області від 31 жовтня 2018 року (а.с. 9).

Згідно копії договору купівлі-продажу № 3867/08 від 06 серпня 2008 року встановлено, що ОСОБА_2 придбала автомобіль Авео, вартість якого на момент придбання 69 600 грн. (а.с. 51-55).

Отже вказаний вище автомобіль придбано під час шлюбу.

Суд не може прийняти до уваги твердження відповідачки щодо технічної несправності автомобіля, оскільки останньою не було надано доказів на підтвердження проведених ремонтних робіт.

З поданих до суду копій трудових книжок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 22 вересня 2003 року по 05 червня 2009 року працював інженером-програмістом в ТОВ "Компас Трейд", з серпня 2009 року по даний час працює на посаді інженера-програміста в ПП "Еккаунт" (а.с. 56, 57). ОСОБА_2 з травня 2009 року по листопад 2009 року працювала в ТОВ "Ді Джі Тек" бухгалтером, з січня 2012 року по даний час працює бухгалтером в ТОВ "Гігабайт". (а.с. 58-61).

Згідно довідок про доходи, наданих ПП "ЕККАУНТ" встановлено, що ОСОБА_1 отримував заробітна плату у вказаному підприємстві і за період з листопада 2009 року по жовтень 2010 року його дохід складав 9887 грн. (а.с. 62, 63).

Статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Підставою виникнення права спільної власності подружжя на майно є реєстрація шлюбу. Договором між подружжям може бути встановлений інший режим майна, набутого під час шлюбу.

Як зазначається у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пунктом 24 цієї ж постанови визначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено судом, подружжя договорів в порядку, який передбачено ст. 64 СК України, не укладало.

Отже, діюче Сімейне законодавство України встановлює принцип рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Причому на рівність цих часток не впливає той факт, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Проте, як встановлено з пояснень відповідачки під час судового засідання, остання не висловлювала відмову від грошової компенсації різниці вартості автомобіля та іншого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідачка вказувала, що вартість спірного автомобіля на її думку, позивачем завищена, проте клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення його вартості не заявляла. Тому судом взято до уваги вказану позивачем вартість спірного автомобіля.

Крім того, пунктом 23 зазначеної вище постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Як встановлено судом з пояснень, наданих сторонами під час судового засідання, а саме твердження відповідачки про те, що спільного сумісного майна вона з колишнім чоловіком не мала, оскільки все майно придбано за кошти її мами, зокрема, автомобіль за подаровані мамою кошти. Проте, на підтвердження цих слів відповідачкою не подано до суду жодних належних та допустимих доказів, тому суд критично розцінює вказані твердження відповідачки.

Також, твердження відповідачки про те, що позивач мав низький дохід на час придбання автомобіля, про що долучено копію трудової книжки та довідки про доходи, то суд не може взяти до уваги ці документи як належні та допустимі докази, оскільки автомобіль придбано відповідачкою у серпні 2008 року, а довідки про доходи надані за періоди: з листопада 2009 року по квітень 2010 року та з травня 2010 року по жовтень 2010 року, тобто після придбання спірного автомобіля.

Крім того, ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року.

Відповідачкою не доведено належними та допустимими доказами той факт, що автомобіль і майно, зазначене позивачем в позовні заяві, не є спільним майном подружжя.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновків щодо визнання майна, вказаного позивачем у переліку, об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Суд приймає до уваги варіант розподілу спільного сумісного майна подружжя, поданий позивачем, оскільки відповідачкою, не зважаючи на не визнання позовних вимог, не було запропоновано іншого варіанта поділу спірного майна.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 1098 грн 08 коп.

Керуючись ст. 60 - 63, 69, 71 СК України, ст. 16, 325, 372 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 206, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя наступне майно:

- легковий автомобіль «Шевролет Авео», 2008 року випуску, вартістю 109 808 грн.;

- моторний човен «Прогрес 2» вартістю 32 000 грн.;

- два човнові двигуни «Вихрь 30» вартістю 9 000 грн.;

- скутер «Хонда AF 27» вартістю 12 000 грн.;

- холодильник «Беко» вартістю 7 850 грн.;

- мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 2 460 грн.;

- пральну машина «Вірпул» вартістю 4 800 грн.;

- ехолот «Lowrance х 4» вартістю 2 600 грн.;

- комп`ютер вартістю 7 500 грн.,

всього майна на загальну вартість 188 018 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- передати ОСОБА_1 у власність легковий автомобіль «Шевролет Авео», 2008 року випуску, вартістю 109 808 грн.;

- передати ОСОБА_2 у власність:

- моторний човен «Прогрес 2» вартістю 32 000 грн.;

- два човнові двигуни «Вихрь ЗО» вартістю 9 000 грн.;

- скутер «Хонда AF 27» вартістю 12 000 грн.;

- холодильник «Беко» вартістю 7 850 грн.;

- мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 2 460 грн.;

- пральну машина «Вірпул» вартістю 4 800 грн.;

- ехолот «Lowrance х 4» вартістю 2 600 грн.;

- комп`ютер вартістю 7 500 грн.,

всього майна на загальну вартість 78 210 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), кошти в сумі 31 598 (тридцять одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) гривень у якості компенсації різниці суми майна, переданого у власність позивачу.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ), витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1098 (одна тисяча дев`яносто вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2019 року.

Суддя