Справа № 159/433/19
Провадження № 2-о/159/42/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за заявою ОСОБА_2 (м. Ковель, вул. Відродження, 18/17), ОСОБА_3 (Ковельський район, с. Тойкут, вул. Садова, 10) про встановлення режиму окремого проживання подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, звернулись до суду з заявоюпро встановлення факту окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2002 року по даний час та встановлення режиму окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, між якими зареєстрований шлюб 16.06.1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Стаханів Луганської області, актовий запис № 413, строком на 1 (один) рік.

Заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16.06.1990 року був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Стаханів Луганської області, актовий запис №413. Від вказаного шлюбу заявники мають дочку -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після реєстрації шлюбу заявники разом проживали в м. Теплогірську та м. Ірміно (м. Стаханів) Луганської області. ОСОБА_2 є уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, тому постійно висловлювана бажання переїзду для проживання у Волинську область, на що отримувала категоричну відмову від чоловіка. З початку 2001 року шлюбні відносини між заявниками настільки погіршились, що вони вирішили їх припинити. ОСОБА_2 забрала дочку ОСОБА_5 і переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3, натомість ОСОБА_3 залишився проживати в Луганській області.

З початку 2002 року заявники повністю припинили фактичні шлюбні відносини, припинили спілкування, як подружжя, однак через значну відстань, реєстрацію шлюбу між заявниками юридично не було припинено. Спілкування підтримувалось лише в контексті спільного виховання дитини.

За весь цей час, кожен із заявників проживав за власним окремим бюджетом, набував у власність майно, правовий режим якого бажають врегулювати в майбутньому на підставі спільних домовленостей. Зокрема, у 2005 році ОСОБА_2 набула право власності на квартиру № 17 в м. Ковелі по вул. Відродження 18.

ОСОБА_3 має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та у 2014 році, оскільки через бойові дії в м. Ірміно (м. Стаханів) був змушений покинути своє місце проживання та переїхав для проживання спочатку в м. Ковель, а пізніше в с. Тойкут Ковельського району, де зараз і проживає.

Заявники намагались розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану, однак це виявилось неможливим з причин, пов'язаних з антитерористичною операцією і статусом внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_3

Заявники вказують, що встановлення факту окремого проживання з початку 2002 року до теперішнього часу і подальше встановлення режиму окремого проживання необхідне

для розподілу майна та щоб наступне придбане майно рахувалось особистою

приватною власністю кожного з них.

В судове засідання заявники не зявились, однак попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заявлені вимоги підтримують повністю.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, зясувавши обставини справи та вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 321505, виданого 16.06.1990 року відділом РАГС м. Стаханов Луганської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 16.06.1990 року зроблено запис № 413.

Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між заявниками не розірвано, однак останні не виявляють бажання спільно проживати як повноцінна сім'я, про що свідчить їх спільне звернення до суду.

Саме по собі небажання подружжя проживати спільно не тягне за собою припинення шлюбу між ними, однак є підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя на строк, який визначений самим подружжям, а в даному випадку на один рік.

Таким чином заява в цій частині підлягає до задоволення.

Проте, такий режим може бути встановлений лише на майбутнє з моменту набрання рішенням суду законної сили, а не на минулий період, про що, фактично, просять заявники.

Зокрема, з приводу вимоги заявників встановити факт їх окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 2002 року по цей час, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави прийти до висновку, що від факту, який просять встановити заявники, не залежить виникнення, зміна або припинення їх особистих чи майнових прав, а тому в цій частині заява до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263, 247, 315 ЦПК України, на підставі ст.ст. 119, 120 СК України суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 (м. Ковель, вул. Відродження, 18/17), ОСОБА_3 (Ковельський район, с. Тойкут, вул. Садова, 10) про встановлення режиму окремого проживання подружжя, - задовольнити частково.

Встановити режим окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, між якими зареєстрований шлюб 16.06.1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Стаханів Луганської області, актовий запис № 413, строком на 1 (один) рік з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий ОСОБА_7