ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/232/18Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/87/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/232/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2018 року , ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 7 листопада 2018 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог вказувало на те, що 06.07.2011 року ОСОБА_1 отримав в банку кредит на суму 4000 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Всупереч кредитному договору відповідач не виконує своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 116822,50 грн. На підставі вищевказаного просить стягнути з ОСОБА_1 116822 грн. 50 коп. кредитної заборгованості та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішенням Кременецького районного суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (р/р № 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість у розмірі 112 827 ( сто дванадцять тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 40 ( сорок ) копійок за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 року та судові витрати по справі у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що останній платіж був здійснений 12.04.2012 року. Тому саме з цього моменту позивач дізнався про порушення своїх прав. Вказує на те, що строк дії його картки закінчився в квітні 2015 року. Строк позовної давності і щодо стягнення пені сплив в повному обсязі, що судом не було взято до уваги.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення в користь банку заборгованості за кредитним договором , суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог, однак колегія суддів вважає, що повністю погодитись з висновками суду не можна.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору № б/н від 06.07.2011 року ОСОБА_1 отримав в банку кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому «Тарифами банку», що діяли на дату нарахування.

Згідно розрахунку виданого ПАТ КБ "Приват Банк", сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № б/н від 06.07.2011 року станом на 31.12.2017 року становить 116 822 грн. 50 коп.:

- 4405 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом;

- 107 322 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 5095 грн. 10 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 06.07.2011 року, отримав картку НОМЕР_2 року, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2015 року, що стверджується повідомленням АТ КБ «Приват Банк» від 05.07.2018 року.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року в справі № 6-2104цс16.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про початок перебігу позовної давності починаючи з квітня 2015 року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 12.02.2018 року, а тому позивачем вчасно подано цю позовну заяву до суду.

Однак з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами станом на 31.12.2017 року в розмірі 107 322 грн. 40 коп. погодитися не можна у зв'язку з таким.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Відповідно, у межах строку кредитування до 30.04.2015 року, відповідач повинен був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування ним. Починаючи з останнього дня 04.2015 року, термін дії кредитування закінчився.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, зокрема, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З доданого до позовної заяви розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що банком безпідставно нараховано передбачені договором проценти поза межами визначеного договором строку кредитування 30.04.2015 року і ці обставини не враховані судом першої інстанції при вирішенні цього спору, а тому рішення суду в цій частині слід скасувати та постановити нове рішення та стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом в межах строку позовної давності .

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-154 цс15 від 30 вересня 2015 року.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка переглядається, позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, оскільки Умови, додані до позовної заяви, містять пункт щодо встановлення позовної давності тривалістю 50 років, однак зазначені вище Умови позичальником не підписані.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 12.02.2018 року, строк дії кредитування закінчився 30.04.2015 року, а тому стягнення заборгованості за відсотками слід стягнути за три роки, що передують зверненню до суду, а стягнення пені за один рік що передують зверненню до суду

З представленого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.07.2011 року(а.с.6-10) вбачається, що заборгованість за відсотками за період з 12.02.2015 року по 30.04.2015 року становить 1971,72 грн., заборгованість за тілом кредиту складає 4405 грн., заборгованість за пенею та комісією становить 200 грн.

Враховуючи вищенаведене рішення суду підлягає до скасування з постановленням нового рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 6576,72 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2018 року скасувати в частині стягнення заборгованості, постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (р/р № 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 року в сумі 6576,72 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи