Ухвала

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 521/6084/15-ц

провадження № 61-47083ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року у складі судді: Поліщук І. О., та постанову апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року у складі суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П., у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2016 року було відмовлено у задоволенні її скарги на дії головного державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шумейко А. П., яка в порушення приписів законодавства винесла постанови від 31 березня 2015 року про відкриття виконавчих проваджень ВП № 47073160 та ВП № 47072804 по виконавчим листам у цивільній справі № 521/5878/13-ц, які не відповідають вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчих листах, виданих Малиновським районним судом м. Одеси не зазначено: номер рішення, згідно з яким видано документ; індивідуальний ідентифікаційний номер боржника відсутній, крім того у виконавчому листі в частині стягнення відсутні дати прийняття рішення та резолютивна частина рішення апеляційного суду, виконавчі листи, підписані не уповноваженими посадовими особами суду.

ОСОБА_4 вказувала, що у червні 2017 року їй стало випадково відомо як від колишніх та від діючих працівників державної виконавчої служби, що державні виконавці не мають доступу на витребування реєстраційного номеру облікової картки (індивідуального ідентифікаційного номеру) фізичної особи. Згідно отриманої відповіді Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби у Одеській області від 27 липня 2017 року інформація знайшла своє підтвердження, крім того дана інформація також була підтверджена Малиновським відділом державної виконавчої служби м. Одеси. Вказані обставини є істотні для справи, та не були і не могли бути відомі заявниці на час розгляду справи, та згідно пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд) є підставою для перегляду ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року по справі № 521/6084/15-ц у зв'язку з нововиявленими обставинами. Вказані обставини ОСОБА_4 вважала нововиявленими, а тому звернулася з заявою до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що обставини, на які посилається ОСОБА_4 за своєю правовою природою не є нововиявленими, і не дають підстав для перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами судового рішення. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державного виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2016 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року залишено без змін. 21 листопада 2016 року, відхиляючи касаційну справу ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року колегія суддів касаційної інстанції виходила з того, що не зазначення у виконавчих листах номеру рішення, згідно з яким видано документ, не може бути підставою для повернення виконавчого документу, оскільки суди вмотивовано виходили з того, що оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження містять обліково-статистичний номер цивільної справи № 521/5878/13-ц, а відсутність ідентифікаційного коду боржника у виконавчому листі не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

ОСОБА_4 подала 08 листопада 2018 року засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та задовольнити її заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для звернення до суду із клопотанням про поновлення строку, надавши відповідні докази, а також надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору. На виконання ухвали Верховного Суду від 23 листопада 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, надано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

У клопотанні ОСОБА_4 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, оскаржену постанову апеляційного суду отримано нею по пошті 13 жовтня 2018 року. На підтвердження цих обставин надано копію конверту, адресованого апеляційним судом Одеської області ОСОБА_4 зі штрихкодовим ідентифікатором № 445 та роздруківку щодо вручення указаного поштового відправлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що державні виконавці не мали доступу на отримання інформації з податкової інспекції щодо ідентифікаційного коду фізичних осіб є нововиявленою обставино та спростовують факти, які були покладені в основу судових рішень. Окрім цього, під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції було допущено ряд процесуальних порушень, а саме: ОСОБА_4 отримано судову повістку у справі «Біньковський», що нічого спільного не має із поданими нею апеляційними скаргами; справа розглядалась протягом десяти місяців замість 30 днів, один і той самий склад суду повторно приймав участь у розгляді справи; суд відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, яка вже розглянута. Суд першої інстанції не досліджував чи має виконавча служба допуск для отримання від податкової інспекції ідентифікаційного коду фізичних осіб. На думку ОСОБА_4 постановленими 25 вересня 2018 року апеляційним судом ухвалами про виправлення описок змінено предмет позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд) свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_4 не є нововиявленими, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року та постанови апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель