Провадження №2/523/3900/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

за участі:

представника відповідача ТОВ «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія - Рябоконь В.І.,

представника відповідача «Перший Інвестиційний Банк» - Позднякова А.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» про усунення порушень прав споживача, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» (далі - ТОВ «ООЕК»), Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» (далі - АТ «ПІБ»), та просив усунути порушення його прав як споживача електроенергії шляхом зобов`язання ТОВ «ООЕК» і АТ «ПІБ» включення в укладений між ними договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банків за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування обов`язку ТОВ «ООЕК» сплачувати комісійну винагороду банку за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб та обов`язок АТ «ПІБ» з неприймання комісійної винагороди за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб, а також просив стягнути матеріальну шкоду в розмірі 176, 00 грн., з яких: комісійна винагорода АТ «ПІБ» - 2,00 грн., кошти сплачені за виготовлення копій матеріалів справи - 174, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що між ним та ТОВ «ООЕК» 29.11.2013 року було укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до якого він, як Споживач, зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту електроенергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку, а Енергопостачальник зобов`язаний забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензії та договором про користування електричною енергією, надавати інформацію про послуги, пов`язані з електропостачанням. З 01 січня 2019 року ТОВ «ООЕК» в односторонньому порядку встановлено нові умови постачання електроенергії на умовах комерційної пропозиції постачальника при прийманні платежів за електроенергію та банком додатково утримується комісійна винагорода за приймання та перерахування сплачених ним коштів за електроенергію, незважаючи на закладення у тариф витрат на приймання та перерахування платежів споживачів, в зв`язку з чим просить його позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «ООЕК» надав до суду відзив на позов, який підтримав в судовому засіданні та пояснив, що позов не визнає з наступних підстав.

Між ТОВ «ООЕК» та АТ «ПІБ» укладено договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банку, за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування.

В тексті укладеному з банком договору міститься положення про те, що ТОВ «ООЕК» оплачує винагороду (комісію) банку за надані послуги з приймання платежів від платників фізичних осіб та відсутні жодні умови, які б регулювали одночасне приймання або неприймання комісійної винагороди банком від фізичних осіб під час прийому банком платежів від фізичних осіб за електроенергію. Незалежно від умов укладених ТОВ «ООЕК» з банком договору, приймання або неприймання комісійної винагороди від фізичних осіб під час платежів за електричну енергію від фізичних осіб вирішується та здійснюється на розсуд банку.

Згідно законодавства України, банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

ТОВ «ООЕК» не володіє і не зобов`язане, відповідно до своєї компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо комісійної винагороди від фізичних осіб під час платежів за електричну енергію.

Крім того, інформація про вимогу банку щодо оплати комісійної винагороди фізичними особами при здійсненні платежів за електричну енергію безпосередньо не пов`язана з умовами постачання товарів, послуг або цін на них, що надаються ТОВ «ООЕК», як постачальником електричної енергії та оплата комісійної винагороди під час приймання готівки через касу банку, являються відносинами між фізичною особою, як клієнтом банку, та безпосередньо банку.

Органами Антимонопольного комітету України проведено дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги. В Україні органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Законодавством передбачено закладення в тарифи на житлово-комунальні послуги, які були предметом проведеного дослідження, витрати на послуги банків та інших установ з приймання платежів від споживачів.

Відповідно до Звіту «Про результати дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги», схваленого Антимонопольним комітетом України 01 листопада 2016 року, договір про приймання платежів споживачів, укладений між надавачем Послуг та банком, може містити умову про одночасне утримання комісійної винагороди як з надавача Послуг, так і з платника (фізичної особи); між банком та надавачем Послуг укладено договір про приймання платежів споживачів, умовами якого встановлено обов`язок для надавача Послуг сплачувати комісійну винагороду банку за приймання платежів, проте банк одночасно утримує комісійну винагороду з платника. На вказаних вище умовах приймають платежі від споживачів ПАТ «Перший Інвестиційний Банк». При розрахунку розміру комісійної винагороди банки враховують, зокрема, кількість витраченого часу на проведення операцій співробітником банку, заробітну плату, амортизацію обладнання, загальноадміністративні витрати, витрати на програмне забезпечення та ліцензії, тарифи інших банків на аналогічні послуги та ситуацію на ринку. Тарифна політика банків щодо встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення за Послуги формується, як правило, виходячи з оцінки можливого обсягу продаж та витрат, пов`язаних з наданням послуг, та з аналізу тарифів конкурентів, і спрямована на забезпечення прибутковості послуги та конкурентного рівня тарифів банку.

Так, маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди, яка розміщена у відділеннях та на офіційному сайті Банку, ОСОБА_1 , самостійно обрав AT «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від їх оплати.

Представник відповідача АТ «ПІБ» надав до суду відзив на позов, який підтримав в судовому засіданні та пояснив, що також позов не визнає, оскільки AT «ПІБ» утримуючи комісійну нагороду за приймання платежів від населення при наявності укладеного з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» Договору на прийом платежів не порушив жодні норми чинного законодавства України, які регулюють правовідношення у сфері надання фінансових слуг. Позивачем не зазначено в позові, які саме норми права порушено відповідачами, що призвело до порушення його прав як споживача послуг.

Позивач лише один раз скористався послугою AT «ПІБ» при сплаті послуг за спожиту електроенергію за допомогою ПТКС терміналу. При цьому ним було сплачено комісію за послуги у розмірі 2,00 грн. Про утримання комісії у даному розмірі за здійснення банківської операції позивача було попереджено шляхом виведення інформації на екран ПТКС терміналу. Позивач погодився з такими умовами оплати та здійснив платіж, маючи можливість відмінити дану операцію, натиснувши клавішу «відміна».

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, встановлено, що 29.11.2013р. між ТОВ «ООЕК» та ОСОБА_1 , укладено договір про користування електричною енергією (а.с.12). При здійсненні чергової оплати з електричну енергію, ОСОБА_1 , сплатив 2,00 грн. комісійної винагороди в АТ «ПІБ» через термінал банку (а.с. 17).

ТОВ «ООЕК» з 01 січня 2019 року являється постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області, відповідно до п.2 ч.2 ст. 62, ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».

У зв`язку з реформою у сфері енергетики, всі діючі станом на 31.12.2018 р., побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом (в Одеській області - це AT «Одесаобленерго») автоматично, без додаткової згоди самих споживачів, почали отримувати послуги постачання електричної енергії від нового постачальника електричної енергії (в Одеській області - це ТОВ «ООЕК») на умовах раніше укладених договорів. Такий порядок прямо врегульований п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», п.2. та п.4. Постанови № 312 від 14.03.2018 р. про затвердження «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (скорочено- ПРРЕЕ), які передбачали, що: укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом (п.2. Постанови №312 від 14.03.2018р.); передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам (абз. 12 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії»).

З 01.01.2019 р., відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп.1.1.2; ч.3 пп. 3.1.6; абз.1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5; пп.3.3.1; пп.3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. (далі - ПРРЕЕ) постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблений ТОВ «ООЕК» на підставі типового договору (додаток № 6 до ПРРЕЕ), а також публічної комерційної пропозиції № 1-УП «Споживач: індивідуальний побутовий споживач, колективний побутовий споживач» (що є невід`ємною частиною та додатком № 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), які опубліковані на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.18 р. № 99.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, а також в засобах масової інформації, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз.5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії».

Між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем ОСОБА_1 , укладений Договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.18 р. № 99, як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії.

Згідно листа Національного банку України від 05.04.2019 року № 20-0007/18780 стосовно стягнення банківськими установами комісійної винагороди при оплаті за спожиту електроенергію зазначено, що банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги (а.с.24).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ч.1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що підчас ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.1 ч.3 гл. І Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 25 вересня 2018 року №103, приймання через касу банку (філії, відділення) готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки юридичних і фізичних осіб або на рахунок банку (філії, відділення) - є банківською послугою.

Положенням п.12 ч.4 гл.І цієї Інструкції встановлено, що каса банку це сукупність операційних кас банку (філій, відділень), пунктів дистанційного обслуговування, пунктів обміну поземної валюти, а також ПТКС та банкоматів.

Згідно з ч.14 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, при встановленні розміру комісійної винагороди за приймання платежів за послуги, банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до положень якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. При цьому, банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг цьому банку (ч.2 ст.53 Закону),

Тарифна політика банків щодо встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення за банківські послуги формується виходячи з оцінки можливого обсягу продаж та витрат, пов`язаних з наданням послуг, та з аналізу тарифів конкурентів, і спрямована на забезпечення прибутковості послуги та конкурентного рівня тарифів банку.

Встановлення відповідного розміру комісійної винагороди та його періодичний перегляд залежить від політики банку у сфері операційного прибутку. Для банків характерний диференційований підхід до надавачів банківських послуг під час встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення, який полягає в тому, що розмір комісійної винагороди може визначатися залежно від кількості та обсягу послуг, які надаватимуться клієнту (надавачу послуг), перспективності взаємовідносин клієнта з банком, стійкості фінансового становища клієнта, репутації, напрямів співпраці та їх значущості для банку, тривалості та якості взаємовідносин.

Банки здійснюють приймання готівкових платежів від фізичних осіб за Послуги при наявності договору з надавачем Послуг про приймання платежів споживачів та за відсутності вказаного договору.

Органами Антимонопольного комітету України проведено дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за житлово-комунальні послуги, а саме: за послуги з постачання холодної і гарячої води та водовідведення, природного газу і електроенергії та централізованого опалення на користь надавачів цих послуг.

Предметом дослідження був стан конкуренції на ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за послуги.

Об`єктом дослідження були учасники ринку послуг з приймання платежів за послуги, а саме: центральні офіси банківських установ та УДППЗ «Укрпошта».

Під час проведення дослідження було отримано інформацію від УДППЗ «Укрпошта» та 28 банківських установ, у тому числі і від AT «ПІБ», основних учасників регіональних ринків послуг з приймання готівкових платежів з фізичних осіб за послуги, щодо політики приймання коштів від споживачів за послуги та встановлення розміру комісійної нагороди за приймання вказаних платежів.

За результатами дослідження було складено Звіт, який було схвалено Антимонопольним комітетом України 01 листопада 2016 року (протокол № 80), відповідно до якого договір про приймання платежів споживачів, укладений між надавачем послуг та банком, може містити умову про одночасне утримання комісійної винагороди як з надавача послуг, так і з платника (фізичної особи).

Оскільки розмір комісійної винагороди за приймання платежів від споживачів, який сьогодні сплачують надавачі комунальних послуг, не покриває собівартість вказаної послуги, банки утримують комісійну винагороду за приймання готівкових платежів від фізичних осіб за послуги при наявності договору з надавачем послуг про приймання платежів споживачів так і за відсутності такого договору.

При цьому, Антимонопольний комітет України не вказав на порушення законодавства учасниками ринку послуг з приймання платежів за комунальні послуги, а лише запропонував можливі шляхи вирішення ситуації, а саме: забезпечити встановлення економічно обґрунтованого розміру комісійної винагороди за приймання платежів від фізичних осіб, що забезпечить укладання договорів з надавачами житлово-комунальних послуг щодо організації приймання платежів від споживачів відповідно до положень законодавства; ужити заходів для укладення договорів про приймання платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги з банками та іншими установами, положеннями яких було б передбачено обов`язок для надавача житлово-комунальних послуг сплачувати комісійну винагороду за приймання платежів від споживачів.

За приймання платежів за житлово - комунальні та телекомунікаційні послуги на користь суб`єктів господарювання, з якими АТ «ПІБ» укладені договори, при сплаті платежів через каси установ банку встановлено на рівні 2,00 грн за платіж.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статі 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

ОСОБА_1 , не є стороною договору між ТОВ «ООЕК» та AT «ПІБ» про прийняття платежів за електричну енергію, відповідно до умов якого AT "ПІБ" зобов`язався приймати платежі за електричну енергію та платні послуги від побутових споживачів м. Одеси та Одеської області.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частиною 1 статті 5 вищезазначеного закону встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно з вимогами ст. 21 цього закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до квитанції від 05.06.2019р., ОСОБА_1 , скористався послугою AT «ПІБ» при сплаті послуг за спожиту електроенергію за допомогою ПТКС терміналу. При цьому ним було сплачено комісію за послуги у розмірі 2 грн. (а.с.17). Про утримання комісії у даному розмірі за здійснення банківської операції позивача було попереджено шляхом виведення інформації на екран ПТКС терміналу. Позивач погодився з такими умовами оплати та здійснив платіж, однак мав можливість відмінити дану операцію, натиснувши клавішу «відміна».

Таким чином, ОСОБА_1 , як споживач, є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що відповідає положенню ч. 2 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів". Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди, розмір якої було виведено на екран ПТКС терміналу, ОСОБА_1 , самостійно обрав AT «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від проведення операції з встановленою комісійною винагородою.

Крім того, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з метою недопущення додаткового фінансового навантаження на населення при сплаті за спожиту електричну енергію, та відповідно недопущення зменшення рівнів розрахунків населенням за спожиту електроенергію, передбачено у структурах тарифів з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами) та постачання електричної енергії за регульованим тарифом енергопостачальних компаній кошти на сплату комісійної винагороди банкам та/або УДППЗ «Укрпошта» при прийманні платежів за електричну енергію безпосередньо від населення. При цьому, енергопостачальні компанії самостійно обирають установи, з якими укладають договори за принципом економічної доцільності (мінімізації витрат).

Інформація стосовно банківських установ (у т.ч. УДППЗ «Укрпошта»), де населення може здійснювати оплату за спожиту електричну енергію та комунальні послуги без стягнення комісійної винагороди, оприлюднена енергопостачальними компаніями на їх офіційних веб-сайтах.

Таким чином, в сучасних умовах існує можливість вибору платниками при оплаті житлово - комунальних послуг різних каналів оплати послуг (термінали самообслуговування, інтернет- ресурси, особисті кабінети, пошта, банки) з метою уникнення подвійного навантаження на споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Але, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України, необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправної поведінки заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана. Перераховані підстави визначаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Отже, витрати пов`язані з виготовленням та поданням процесуальних документів жодним чином не підпадають під визначення матеріальної шкоди.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про зобов`язання ТОВ «ООЕК» і АТ «ПІБ» включення в укладений між ними договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банків за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування обов`язку ТОВ «ООЕК» комісійної винагороди за надані послуги з приймання платежів за електроенергію задоволенню не підлягають.

Висновок, якого дійшов суд, узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Першої судової палати Верховного суду від 11.12.2019 року справа № 621/3252/18 (провадження №61-14145св19).

Згідно ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положення даної статті має вичерпний перелік обставин, за яких ті або інші наслідки неправомірних дій можна вважати моральною шкодою.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, позивачем не наведено яку саме моральну шкоду йому було спричинено, мотивів спричинення даної шкоди винними діями відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів, а зазначено лише загальні вимоги закону, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 82, 95, 141, 259, 263-265, 268, 353 , 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 (який зареєстрований: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» (м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 70, ), Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» (01135, м. Київ, Площа Перемоги, буд. 1, ) про усунення порушень прав споживача - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.12.2019 року.

Суддя: