Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 703/93/16-ц

провадження № 61-8743св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Смілянське комунальне виробниче підприємство «Комунальник»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2, на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в складі судді Компанійця І. В. від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області в складі суддів: Подороги В. М., Демченка В. А., Бородійчука В. Г., від 18 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року Смілянське комунальне виробниче підприємство «Комунальник» (далі - підприємство, СКВП «Комунальник») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно перерахованих коштів.

Позов обґрунтовано тим, що постановою господарського суду Черкаської області від 14 лютого 2015 року СКВП «Комунальник» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Голінного А.М.

При виконанні повноважень ліквідатора було встановлено, що згідно видаткового касового ордеру від 11 березня 2015 року № 1075 з каси СКВП «Комунальник» готівкою ОСОБА_1 було видано 34 600 грн поворотної фінансової допомоги. Такі вимоги відповідача до підприємства були по суті поточними грошовими вимогами, оскільки виникли після порушення провадження у справі про банкрутство СКВП «Комунальник», і мали бути задоволені в порядку черговості. Зазначено, що до реєстру вимог кредиторів включена загальна сума грошових вимог з виплати заборгованості по заробітній платі 236 494, 72 грн, які підлягають до задоволення в першу чергу.

Посилаючись на те, що спірні кошти були видані безпідставно, всупереч норм чинного законодавства, з порушенням порядку та черговості задоволення грошових вимог кредиторів, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь СКВП «Комунальник» кошти в сумі 34 600 грн та 1218 грн судового збору.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2016 року позов СКВП «Комунальник» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СКВП «Комунальник» 34 600 грн поворотної фінансової допомоги і 1218 грн судових витрат, а всього - 35 818 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 01 вересня 2010 року порушено провадження у справі № 01/1720 про банкрутство СКВП «Комунальник», введено мораторій на задоволення грошових вимог кредиторів. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 вересня 2010 року розпочато процедуру санації СКВП «Комунальник», яка продовжувалась до 01 лютого 2015 року. Судом указано, що зобов'язання СКВП «Комунальник» перед ОСОБА_1 на суму 34 600 грн, яка є поворотною фінансовою допомогою, виникли після 01 вересня 2010 року. Постановою господарського суду Черкаської області від 14 лютого 2015 року у справі № 01/1720 СКВП «Комунальник» було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого - Голінного А. М. Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном. З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом. В межах ліквідаційної процедури ОСОБА_1 не заявляв вимог до ліквідатора про повернення йому 34 600 грн поворотної фінансової допомоги.Тому, повернення спірної суми керівником СКВП «Комунальник» - ОСОБА_4, поза межами процедури ліквідації та без погодження з ліквідатором, відбулось із порушенням вимог закону.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відхилено. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2016 року у даній справі залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові СКВП «Комунальник».

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, дійшли помилкових висновків про задоволення позову. Суди попередніх інстанцій вирішили справу, як указано скаржником, із застосуванням положень статті 1212 ЦК України, яка на спірні правовідносини не поширюється. Крім того, між ОСОБА_1 та СКВП «Комунальник» виникли правовідносини позики, у зв'язку із чим суди мали застосувати у даній справі статтю 1046 ЦК України. Суди, на думку скаржника, не звернули також уваги на те, що згідно положень частини шостої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги, які виникли після порушення провадження у справі. Крім того, ОСОБА_4 у березні 2015 року мав повноваження керівника, доступ до банківських рахунків, а арбітражний керуючий Голінний А. М. не набув повноважень керівника підприємства.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові СКВП «Комунальник».

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази, необ'єктивно і упереджено вирішили спір. Скаржник зазначав, що судами не перевірено належним чином факту укладення між ним та СКВП «Комунальник» договору поворотної фінансової допомоги. Крім того указано, що спірних грошових коштів відповідач не отримував.

У серпні 2016 року ліквідатор СКВП «Комунальник» - арбітражний керуючий Голінний А.М., подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. У відзиві на указану касаційну скаргу заявник просив відмовити у її задоволенні та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу СКВП «Комунальник» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно перерахованих коштів призначено до судового розгляду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 01 вересня 2010 року порушено провадження у справі № 01/1720 про банкрутство СКВП «Комунальник».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 вересня 2010 року в указаній справі було відкрито процедуру санації СКВП «Комунальник».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06 червня 2014 року розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Голінного А. М., керуючим санацією призначено керівника боржника Дригу В. Ю.

Постановою господарського суду Черкаської області від 14 лютого 2015 року СКВП «Комунальник» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Голінного А. М. ухвалено здійснити офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет.

Крім того, указаною постановою визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівництво банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Посадовим особам банкрута, протягом п'ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора, необхідно передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки, штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору.

18 лютого 2015 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України за № 14794 було опубліковано повідомлення про визнання СКВП «Комунальник» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно листа №01/1720/101 від 19 лютого 2015 року арбітражний керуючий Голінний А. М. повідомив керівника СКВП «Комунальник», що з 14 лютого 2015 року його повноваження припинено відповідно до вимог частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». В цьому ж листі міститься вимога відповідно до частини шостої статті 41 указаного Закону протягом 15 днів передати ліквідатору бухгалтерську та іншу документацію СКВП «Комунальник», печатки, штампи, матеріальні та інші цінності банкрута.

Вимога ліквідатора виконаною не була і 26 лютого 2015 року керуючий санацією СКВП «Комунальник» ОСОБА_4 (повноваження якого припинились 14 лютого 2015 року) направив арбітражному керуючому Голінному А. М. листа з проханням відстрочити ліквідацію підприємства на невизначений термін у зв'язку із поданням документів на апеляцію за постановою Господарського суду від 24 лютого 2015 року.

На підставі прибуткового касового ордеру № 5125 від 11 березня 2015 року ОСОБА_4, як представник СКВП «Комунальник», одержав в ПАТ «Укрсиббанк» 34 600 грн з призначенням «для повернення фінансової допомоги згідно з договором».

Видатковим касовим ордером № 1075 від цієї ж дати ОСОБА_4, як керівник СКВП «Комунальник», а також як головний бухгалтер і касир, видав ОСОБА_1 34 600 грн поворотної фінансової допомоги.

ОСОБА_1 не було надано доказів того, що ним в межах справи № 01/1720 про банкрутство СКВП «Комунальник», в порядку та строки визначені Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» були заявлені вимоги щодо повернення спірних, зазначені вимоги були розглянуті, визнані та включені до реєстру вимог кредиторів.

Як указано судами, відповідач не заперечував тієї обставини, що в межах ліквідаційної процедури не заявляв вимог до ліквідатора про повернення йому 34 600 грн поворотної фінансової допомоги.

Реєстр кредиторів СКВП «Комунальник» станом на 02 липня 2015 року, у якому визначені відомості про кредиторів першої-четвертої та шостої черги, не містить даних про ОСОБА_1

Згідно вимог статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури настають наслідки, встановлені частинами 1 і 2 цієї статті, зокрема строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, урахувавши, що передбачені Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» наслідки визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури настають саме з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та установивши, що спірна сума коштів отримана ОСОБА_1 поза межами ліквідаційної процедури від особи, яка не мала права розпоряджатись коштами підприємства, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову СКВП «Комунальник» та стягнення указаної суми з відповідача.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, про те, що суди попередніх інстанцій помилково вирішили справу із застосуванням положень статті 1212 ЦК України, яка на спірні правовідносини не поширюється, є безпідставними, оскільки при ухваленні оскаржених судових рішень суди попередніх інстанцій не керувалися указаною скаржником нормою законодавства.

Ухвалюючи оскаржені рішення суди правильно застосували до вирішення спірних правовідносин відповідні положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що спростовує указані доводи касаційної скарги.

З огляду на зазначене, безпідставними є також доводи скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, про необхідність застосування у даній справі положень статтю 1046 ЦК України.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, про те, що згідно положень частини шостої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги, які виникли після порушення провадження у справі не відповідають дійсності, оскільки частина шоста статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на яку посилався скаржник, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зазначених положень не містить.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, про те, що ОСОБА_4 у березні 2015 року мав повноваження керівника підприємства, доступ до банківських рахунків, а арбітражний керуючий ГоліннийА. М. не набув повноважень керівника підприємства спростовуються змістом Постановою господарського суду Черкаської області від 14 лютого 2015 року у справі про банкрутство СКВП «Комунальник», іншими матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судами не перевірено факту укладення між ним та СКВП «Комунальник» договору поворотної фінансової допомоги, а також того, що спірних грошових коштів відповідач від підприємства не отримував не можуть бути підставами для скасування оскаржених судових рішень, у зв'язку із тим, що такі доводи відповідача не були як предметом його заперечень проти позову у суді першої інстанції, так і доводами апеляційної скарги, тобто не досліджувалися судами попередніх інстанцій, оскільки не заявлялися сторонами. В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд указані доводи скаржника також не досліджує.

Доводи касаційних скарг в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, у зв'язку із чим не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до встановлення обставин, які не були установлені судами попередніх інстанцій, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Рішення судів містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик