Справа № 209/3550/18
Провадження № 2/209/433/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2019 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.

за участі секретаря Драгунцевої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 19966,40 грн. за кредитним договором б/н від 08 грудня 2010 року та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 02 грудня 2010 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язання за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, через що, станом на 25 вересня 2018 року, має заборгованість перед позивачем в сумі 19966,40 грн., яка складається з наступного: 10683,82 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8016,94 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 926,97 грн. - штраф (процентна складова).

19 вересня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

07 листопада 2019 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала повністю, просила відмовити у його задоволенні. На обґрунтування відзиву зазначила, що 08 грудня 2010 року вона підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Дата підписання наданої анкети-заяви зазначено 08 грудня 2010 року, але при цьому додано копію її паспорту до матеріалів справи, яка була завірена печаткою позивача 10 жовтня 2013 року, тобто майже після спливу 3-х років після заповнення вказаної анкети. Зазначає, що в анкеті-заяві вказаний номер мобільного телефону їй не належить. Як слідує із анкети-заяви від 08 грудня 2010 року, яку позивач подав як доказ на підтвердження своїх позовних вимог, вона виявила бажання оформити на своє ім`я такий банківський продукт, як «Зарплатна картка», щодо оформлення інших видів карток дані відсутні. У рядку «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою Кредитка «Універсальна»/ GOLD» будь-який запис відсутній. Оскільки, в зазначеній анкеті-заяві також відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: дані про кредитний ліміт, строк надання грошових коштів та строк повернення цих коштів Клієнтом/Відповідачем, відсутні будь-які посилання на вид картки, яка надана Клієнту/Відповідачу, та дані про фактичне отримання цієї картки Клієнтом/Відповідачем.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що складовою частиною укладеного між сторонами договору є саме Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року. У тексті анкети-заяви від 08 грудня 2010 року посилання на Умови та Правила надання банківських послуг не містять вказівки на дату їх затвердження. Також в даному Витязі є посилання на Повну версію Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, розміщених на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua. Окрім того позовна заява також містить посилання на Умови та Правил надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифи Банку, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua/terms/pages/70/, але на цьому сайті відсутні вказані документи як станом на 06 березня 2010 року, так і станом на 02 листопада 2011 року. Позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що, підписуючи 08 грудня 2010 року анкету-заяву, вона була ознайомлена саме з тими Умовами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про отримання нею саме кредитної картки. До позовної заяви додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», який містить різні умови кредитування. Одночасно з цим, позовна заява та долучені до неї докази не містять інформації, які саме тарифи (умови) застосовуються до договору, який начебто з нею укладений. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами саме кредитного договору, тобто договору, за яким вона отримала кредитні кошти, який повинен бути укладений з додержанням обов`язкової письмової форми. Надана копія анкети-заяви від 08 грудня 2010 року, на яку посилається позивач підтверджує лише факт укладення між сторонами заяви на виявлення її бажання отримати у позивача саме зарплатну карту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2015 року та станом на 25 вересня 2018 року, які підписані невідомою особою, з невідомою посадою та навіть не містить печатку Банку є нічим іншим як одноособовим розрахунком заборгованості і не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Даним розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12. У наданому позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2015 року період нарахування заборгованості за кредитом зазначений з 27 березня 2012 року по 31 травень 2015 року, хоча згідно тексту позовної заяви договір укладено ще з 08 грудня 2010 року, при цьому станом на 31 травень 2015 року (дату розрахунку заборгованості) наявна саме поточна (не прострочена) заборгованість у розмірі 9647,77 грн., яка складається з заборгованості за тілом 7994,18 грн. та заборгованості по процентам 226,62 грн., а сальдо простроченої заборгованості за кредитом та сальдо простроченої заборгованості за відсотками - відсутнє. Даний розрахунок заборгованості не містить інформації щодо розміру отриманих нею кредитних коштів (коли саме, кому, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом).

Окрім того, як вбачається з наданого розрахунку станом на 31 травня 2015 року позивач в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку за кредитом з 01 вересня 2014 року з 30,00 % до 34,80 %, а 01 квітня 2015 року до 43,20 %, що суперечить вимогам чинного законодавства. В наданому розрахунку заборгованості станом на 25 вересня 2018 року період нарахування заборгованості за кредитом зазначений з 01 червня 2015 року по 25 вересень 2018 року, а розмір відсоткової ставки за кредитом зазначений з 01 червня 2015 року начебто у розмірі 2,50 %, 2,90 % та 3,60 % за один календарний розрахунковий день.

Окрім того, звертає увагу суду, що згідно розрахунку заборгованості станом на 25 вересня 2018 року заборгованість складається виключно із штрафних санкцій у розмірі 19966,40 грн., яку позивач і просить стягнути та яка складається з: 10 683,82 грн. - відсотки, 8016,94 грн. - пеня, 1426,97 грн. - штрафи, тобто заборгованість за тілом кредиту відсутня. Але якщо заборгованість за тілом кредиту відсутня відсотки та пеня не можуть нараховуватись.

Позивач у позовній заяві зазначає, що згідно з Заявою № б/н від 08 грудня 2010 року вона начебто «отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку». Проте, до позовної заяви позивачем було додані розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року, у якому вказано, що старт карткового рахунку відбувся 27 березня 2012 року, станом на 25 вересня 2018 року, у якому вказано, що старт карткового рахунку відбувся 01 червня 2015 року, а не 08 грудня 2010 року (дата підписання анкети-заяви). Не розуміє про який картковий рахунок зазначає позивач, коли він був відкритий, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для відкриття зарплатної карти у Банку нею підписана 08 грудня 2010 року і саме на неї, як на підставу своїх вимог посилається позивач.

Вважає недоведеними та безпідставними посилання позивача на те, що 08 грудня 2010 року між сторонами був укладений саме кредитний договір, за яким вона отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оскільки вона своїм підписом підтвердила укладення саме договору про надання банківських послуг, а не кредитного договору. Вважає, що кредитного договору б/н від 08 грудня 2010 року не існує, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів у підтвердження цього.

25 листопада 2019 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08 грудня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua:https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку rwww.privatbank.ual складають Договір про надання банківських послуг. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.prtvatbank.uа) складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. У виписці з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що

відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним

підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Протягом дії договору до програмних комплексів банку внесено ряд змін, наслідком

чого стало оновлення форми розрахунку заборгованості, саме тому розрахунок, який

додається до позовної заяви складається з двох частин: Перша частина розрахунку - є більш стислою та відображає рух коштів до моменту оновлення форми розрахунку, а саме до 31 травня 2015 р.; Друга частина розрахунку - формується з моменту оновлення форми розрахунку та має ряд переваг: поділ складової заборгованості в залежності від відсоткової ставки, яка діяла на момент використання коштів, більш детальне відображення порядку нарахування відсотків, розмір мінімальної щомісячної суми внеску для погашення заборгованості та інше. Розмір заборгованості за тілом кредиту в двох частинах розрахунків має розбіжності тому, що в першій частині зазначене тіло кредиту станом на 31 травня 2015 року, а в другій частині зазначене тіло кредиту станом на 25 вересня 2018 року. Оскільки після 31 травня 2015 року відповідач продовжив користуватися картою та використовувати кредитні кошти, так і погашати заборгованість розмір тіла кредиту станом на 25 вересня 2018 року змінилося, шо відображено в другій частині розрахунку заборгованості. Щодо зміни відсоткової ставки зазначають, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначають, що на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала у повному обсязі.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08 грудня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 29 вересня 2018 року становить 19966,40 грн. і складається із: заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10683, 82 грн., нарахованої пені за несвоєчасне виконання умов договору - 8016,94 грн., а також 500 грн - штраф (фіксована частина), та 926,97 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 08 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 грудня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 листопада 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена в постанові великої палати Верховного суду України від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17.

Заборгованість відповідачки за тілом кредиту відсутня.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 207, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 274, 279 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1"Д", адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик