ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1427/18
Провадження №2/477/94/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю: позивачки (вона ж - відповідачка за зустрічним позовом) ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідачки (вона ж - позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_3

третіх осіб на боці відповідачки за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 (не з'явилися),

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за

первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на боці відповідачки, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на половину земельної ділянки як майна набутого під час шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним первісним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 19 липня 2016 року, право власності на спадкове майно: земельну ділянку, площею 0,1021 га, виділену для садівництва, розташовану в садівничому товаристві «Рибак» (№№ 60-61), в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність підтверджуючих правовстановлюючих документів на спадкову ділянку.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, були залучені боці відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які проживали з померлим спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також, ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_3.

Відповідно до її зустрічних вимог вона просила визнати за нею право власності на 1/2 частину тієї ж земельної ділянки, виділеної для садівництва, як майна, набутого під час шлюбу із померлим ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що садівнича ділянка в СТ «Рибак» за номерами 60-61 була набута чоловіком під час їх шлюбу, тому є їх спільним сумісним майном і вона має право на її Ѕ частину.

В судовому засіданні позивачка та її представник первісний позов підтримали та просили задовольнити з тих же підстав, що й були викладені в позовній заяві.

Позивачка за зустрічним позовом свої зустрічні вимоги підтримала та просила задовольнити, вказуючи, що земельна ділянка повинна по Ѕ частині перейти до неї та її дочки.

Інші учасники до судового засідання не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності учасників, які не зявилися, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

23 червня 2016 року помер ОСОБА_7 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, у виді земельної ділянки, площею 0,1021 га, виділеної для садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Рибак» (№№ 60-61), в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Земельна ділянка йому належала відповідно до державного акту серії ЯК № 252305, виданого 06 грудня 2011 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно з копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Жовтневого державного нотаріального округу Миколаївської області звернулися спадкоємці першої черги: дочка ОСОБА_1, дружина ОСОБА_3, та син ОСОБА_4.

Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України вони відносяться до спадкоємців першої черги за законом.

Також згідно з довідкою сільської ради від 28 липня 2016 року на час його смерті з ним проживали співмешканка ОСОБА_5 та її син ОСОБА_8. Вони були залучені до участі в справі, однак до суду не з'явилися, своїх пояснень не надали і можливих прав на спадщину, як наприклад особи-спадкоємці за ст. 1241 ЦК України, чи з інших підстав не заявили.

В той же час, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини після смерті батька позивачка за первісним позовом отримала письмове розяснення нотаріуса про неможливість нотаріального оформленням спадщини через не представлення належним чином оформленого оригіналу правовстановлюючого документу на вказану нерухомість.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Належність ділянки померлому підтверджується копією державного акту, наданого відділом Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області листом від 29 липня 2016 року.

За загальним правилом, визначеним ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині спадкоємців за законом, якщо їх не один, є рівними.

Тобто за наявності трьох рівних спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_9, кожен із них має право на спадщину в розмірі 1/3 частини спадкового майна.

Таким чином первісний позов позивачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню і за нею підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину спадкової земельної ділянки.

Посилання позивачки на те, що спадкоємець ОСОБА_4 не претендує на спадщину нічим не підтверджені і тому судом прийняті бути не можуть. Навпаки, згідно спадковою справою він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто підтвердив своє право на спадкове майно.

Дружина ОСОБА_3 також, після заяви подання заяви про прийняття спадщини, не відмовилися від неї в передбачений законом шестимісячний термін з часу відкриття спадщини.

Що ж стосується вимог за зустрічним позовом, то суд зазначає наступне.

За загальним правилом, визначеним ст. 60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В 2010 році відповідач розпочав приватизацію земельної ділянки, площею 0,1021 га, виділеної для ведення садівництва, розташовану в СТ Рибак (№,№ 60-61), яку завершив в 2011 році, отримавши ділянку у приватну власність згідно з державним актом серії ЯК №252305, виданим 06 грудня 2011 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Ця ділянка набута ОСОБА_7 під час його шлюбу з позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_10, проте відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» вона є його особистою приватною власністю і не відноситься до спільного майна подружжя, тому поділу не підлягає.

В зв'язку з цим зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 23 червня 2016 року, право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1021 га, виділену для ведення садівництва, розташовану під № 60-61 в садівничому товаристві Рибак, в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю відповідно до державного акту серії ЯК № 252305, виданого 06 грудня 2011 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1021 га, виділеної для ведення садівництва, розташовану в садівничому товаристві Рибак № 60-61, в межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, як майна, набутого під час шлюбу із померлим ОСОБА_6 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, його повний текст складено на 11 лютого 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко