КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5492/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона та відповідач мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Вказувала, що з 01 вересня 2017 року їх син ОСОБА_4 навчається у Навчально-науковому інституті міжнародних відносин Національного авіаційного університету на контрактній основі, є студентом денної форми навчання. Термін навчання - 4 роки, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Вартість навчання становить 10 540 грн за семестр. Позивач самостійно сплатила вартість 2 семестрів навчання.

Посилаючись на те, син проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати в розмірі 10 540 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1800 грн. щомісячно з дня подання заяви і до закінчення навчання - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття за рішенням суду. Посилаючись на наявність трьох неповнолітніх дітей, дружини, що перебувають на його утриманні та на скрутне матеріальне становище його сім'ї стверджував, що не має можливості надавати матеріально допомогу своєму повнолітньому синові, тому просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення дитиною навчання, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, починаючи з 27 серпня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені додаткові витрати на навчання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 10 540 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1800 грн. щомісячно та додаткових витрат у розмірі 10 540 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 74).

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплено у ст. 180 СК України.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2017 року між Національним авіаційним університетом та ОСОБА_3 укладено договір про навчання студента - ОСОБА_4 №17-1/ОФ-792 (а.с. 15-16).

За умовами даного договору виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника надати освітню послугу по здійсненню навчання з 01 вересня 2017 року за обраним освітнім ступенем ОКР - бакалавр. Пунктом 3.5 договору погоджено, що термін навчання становить чотири роки.

Факт навчання ОСОБА_4 також підтверджується копією студентського квитка та довідкою №658 від 13 серпня 2018 року (а.с 18, 21).

За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За правилами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживає син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 14).

Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, врахував те, що син ОСОБА_4 продовжує навчання, термін навчання становить чотири роки, проживає з матір'ю, самостійного доходу немає, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму, тому колегія суддів погоджується із висновком про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1000 грн. до закінчення ним навчання.

Разом з цим, суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача, наявність в нього інших неповнолітніх дітей, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі.

У своєму відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі відповідач посилається на наявність в нього на утриманні дружини, яка не працює, та троє малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, як на підставу неможливості сплати ним аліментів та додаткових витрат.

Такі доводи відхиляються колегією суддів як необґрунтовані. Довідка про перебування сім'ї відповідача в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, яка мають право на пільги як багатодітна сім'я, не підтверджує скрутного матеріального становища ОСОБА_2, а підтверджує лише право на пільги родини.

Подану довідку про доходи як єдине джерело доходу ОСОБА_7 від ПП «Південь ЗЕМ» №28-08/18 від 28 серпня 2018 року суд оцінює критично, оскільки займання посади геодезиста не унеможливлює працевлаштування його в інші підприємства, виконання робіт за цивільно-правовими договорами, тощо. Інші належні та допустимі докази на підтвердження заперечень відповідача в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов'язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

В матеріалах справи містяться дві копії квитанцій, з яких вбачається, що позивач витратила кошти на навчання сина в розмірі по 10 540 грн. за кожен семестр (а.с 19, 20). Дана обставина також підтверджується і договором про навчання.

Враховуючи те, що батьки несуть витрати на дитину порівну, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 10 540 грн у відшкодування вартості навчання сина.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості стягнення додаткових витрат на підставі ст. 185 СК України оцінюються колегією суддів критично з таких підстав.

Дійсно, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24 лютого 2016 року у справі N 6-1296цс15.

Разом з тим, позивачем було заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат, понесених нею ще під час неповноліття сина (за 2017-2018 начальний рік), тому на ці правовідносини поширюється дія статті 185 СК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко