КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи №372/3542/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/3477/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Ткаченко І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого 15 червня 2017 року у складі судді Болобана В.Г. в приміщенні суду (інформація про дату складання повного судового рішення відсутня),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно на свою користь грошові кошти у розмірі 4 939 256 грн, що включають 3 406 260 грн - 3 % щомісячних від суми позики; 1 248 962 грн - інфляційні втрати; 284 034 грн - 3 % річних, а також 6 890 грн за сплату судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 2 916 108 грн 80 к.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2010 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу у розмірі 1 746 800 грн та 1 729 332 грн відсотків за користування позикою, а всього 3 476 132 грн. Вказане рішення суду касаційної інстанції ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не виконують, заборгованість не сплачують, а, отже, умови договору позики ними не виконані, а тому позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1532 996 грн, що включають 1248962 грн - інфляційні витрати та 284034 грн - 3% річних.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судове рішення необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. При цьому зазначає, що закон не передбачає можливості стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за зобов'язанням визначеному у іноземній валюті. Цивільно- правова відповідальність за порушення зобов'язання настає на підставі ст.625 ЦПК України лише у разі відсутності умов договору щодо розміру відсотків. Також вказує, що судом безпідставно не застосовано до вимог позивача строку позовної давності. Вказує, що суд першої інстанції помилково прийнято до уваги розрахунок позивача, оскільки позивачем не враховано фактично сплачені відповідачами кошти. Крім того, вказує, що даних правовідносин не може бути застосовано положення ст. 625 ЦПК України, оскільки, вони виникли після ухвалення судового рішення, а відтак регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

17 жовтня 2017 року рішенням Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річнихскасовано та ухвалено нове в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 3 % річних в розмірі 141 179 грн 72 к.

В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування судового рішення стало те, що Апеляційний суд на вимоги закону уваги не звернув; не врахував, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Також, вказано, що при новому розгляді судом апеляційної інстанції має бути врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Представник відповідача ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно.

Тому, в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Рішення суду переглядається в межах вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, в відтак в іншій частині судове рішення апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у сумі 220 тис. доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 9 червня 2008 року становило 1 млн 67 тис. грн, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві вказану суму грошей по курсу НБУ на день повернення позики. Зі строком повернення до 9 червня 2009 року.

Майновими поручителями за вказаним договором виступили ОСОБА_7 та ОСОБА_5, предметом майнових гарантій договору є земельна ділянка площею 0,081 га та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які є у власності ОСОБА_7, земельна ділянка площею 0,049 га за адресою: АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_5

10 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л. К. 10 червня 2008 року за № 585, згідно з яким позичальник ОСОБА_2 зобов'язується щомісячно виплачувати позикодавцеві ОСОБА_4 три відсотки від суми позики.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня

2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму боргу 2 916 108 грн 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 1 820 грн судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2010 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року та ухвалено нове, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року рішення Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу 1 746 800 грн та 1 729 332 грн відсотків за користування позикою, а всього 3 476 132 грн.

Відповідно до листа № 8317 від 15 грудня 2016 року відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, станом на 14 грудня 2016 року загальна сума стягнутої заборгованості під час виконання виконавчого листа № 2-532 від 24 березня 2011 року, виданого Обухівським районним судом Київської області становила 349 560 грн 44 коп.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Отже, з урахуванням викладених обставин вважати, що даних правовідносин не може бути застосовано положення ст. 625 ЦПК України, а відтак доводи скаржника у цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів скаржника про те, що закон не передбачає можливості стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за зобов'язанням визначеному у іноземній валюті, необхідно зазначити, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3 476 132 грн, а відтак відповідальність за ст.625 ЦК України настає за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті, то до такої суми заборгованості застосовується індекс інфляції.

А тому також, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що Цивільно- правова відповідальність за порушення зобов'язання настає на підставі ст.625 ЦПК України лише у разі відсутності умов договору щодо розміру відсотків, оскільки у даному випадку має місце невиконання судового рішення, а відтак існують всі підстави для застосування ст. 625 ЦПК України.

Також, скаржник вказує в своїй апеляційній скарзі, що суд першої інстанції помилково прийнято до уваги розрахунок позивача, оскільки позивачем не враховано фактично сплачені відповідачами кошти, а також судом безпідставно не застосовано до вимог позивача строку позовної давності. Апеляційний суд в повній мірі не може погодитись із такими доводами скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

При цьому, скаржником не надано власного розрахунку заборгованості.

Доводи скаржника про те, що при вирішенні питання про стягнення грошових сум з боржників має бути враховано, що в порядку виконання судового рішення боржниками частково виконано судове рішення у сумі 349560 грн 44 к. апеляційним судом не приймається до уваги з огляду на таке.

Із рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року вбачається, що з відповідачів стягнуто 3 476 132 грн, що складається із суми основного боргу у розмірі - 1746800 грн та відсотки за користування позикою у розмір -1729322 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач просив стягнути з відповідачів - 3 відсотки річних та інфляційні витрати із суми основного боргу у розмірі - 1746800 грн.

Так, згідно ст.534 ЦК України, у разі проведення суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) У першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) У другу чергу сплачуються проценти та неустойка;

3) У третю чергу сплачується основна сума боргу.

А відтак, оскільки в порядку виконання рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року стягнуто суму у розмірі 349560 грн 44 к., що не погашає вимоги кредитора, то ці кошти зараховуються на погашення відсотків за користування позикою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до вимог про стягнення трьох процентів річних, інфляційної складової відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3 476 132 грн.

Відповідно до матеріалів справи позивач звернувся із даним позовом до суду 19 грудня 2016 року тобто поза встановленим законом трирічного строку для звернення із відповідним позовом.

Матеріали справи містять заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

А тому, з відповідачів мають стягуватись кошти в межах трирічного строку встановленого законом.

Тому, з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто кошти в порядку ст.625 ЦПК України за період з 19 грудня 2013 року по 31 серпня 2016 року 1520754 грн 66 к. - боргу з урахуванням індексу інфляції та 141610 грн 44 к. - 3 відсотків річних, а всього 1662365 грн 10 к., що є більшою сумою ніж стягнуто судом першої інстанції.

Проте, оскільки позивачем не оскаржується рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року, яким стягнуто солідарно з відповідачів суму у розмірі 1532 996 грн, що включають 1248962 грн - інфляційні витрати та 284034 грн - 3% річних, тому оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вийти за межі апеляційної скарги то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення солідарно з відповідачів суму у розмірі 1532 996 грн.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягненню судового збору апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1532 996 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Повне найменування учасників справи.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4.

Відповідач: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 12 лютого 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: