Постанова

Іменем України

02 квітня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5285/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Мазурик О.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

в складі судді Свояка Д.В.

від 30 січня 2019 року

у справі №1019/1322/12 Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

про визнання незаконною та скасування постанови заступника начальника Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дудки СергіяПетровича про закінчення виконавчого провадження,

боржник - ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк», Банк) звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з вищевказаною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначав, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.07.2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 336 624,39 грн. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.11.2018 виконавчий лист, виданий судом на виконання рішення від 11.07.2013, визнано таким, що не підлягає виконанню лише в частині виконаного зобов'язання в сумі 845 586,56 грн, а отже непогашеною залишається сума боргу у розмірі 1 495 977,33 грн. Незважаючи на те, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню лише в частині, державним виконавцем 28.12.2018 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Заявник, посилаючись на те, що при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та не враховано, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню лише в частині, просив визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Переяслав-Хмельницький ВДВС ГТУЮ у Київській області, Відділ) Дудки С.П. про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 ВП №5002107.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року скаргу задоволено частково.

Визнано протиправною постанову заступника начальника Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській області Дудки С.П. про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 ВП №50021077 в частині щодо закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/373/461/13 від 24.07.2013, який не визнано таким, що не підлягає виконанню та зобов'язано усунути порушення шляхом відновлення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2/373/461/143 від 24.07.2013 в частині, що підлягає виконанню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, боржник ОСОБА_1 та Переяслав-Хмельницький ВДВС ГТУЮ у Київській області звернулися до суду з апеляційними скаргами, в обґрунтування яких посилалися на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нової про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційні скарги обґрунтовували тим, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції не зазначив, які саме норми Закону України «Про виконавче провадження» порушено державним виконавцем при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження. Суд лише послався на положення цивільного процесуального законодавства, тоді як державний виконавець в ході здійснення виконавчого провадження керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Вказували також, що суд, не врахувавши вимоги ст. 369 ЦПК України (в редакції на час видачі виконавчого листа) та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно зазначив в ухвалі про те, що державним виконавцем вказано різні дати виконавчого листа 29.05.2013 та 24.07.2013, тоді як 29.05.2013 це дата ухвалення судового рішення, а 24.07.2013 дата видачі виконавчого листа стягувачу.

Крім того, Переяслав-Хмельницький ВДВС ГТУЮ у Київській області як на підставу скасування ухвали суду вказував на те, що в ухвалі суду, якою визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не зазначено про зміну виконавчого провадження в частині зменшення суми боргу. Зазначав також, що положення п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано порядок закінчення виконавчого провадження, не містить роз'яснень як діяти у випадку, якщо виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню в частині, а законодавством не заборонено стягувачу звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого листа на залишок суми боргу та пред'явити такий виконавчий лист до виконання.

За вказаних обставин просили скасувати ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.01.2019 та постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційних скарг АТ «Укрексімбанк» подав відзиви, в яких посилаючись на те що, прийняте державним виконавцем рішення є незаконним, просив відмовити в задоволенні скарг, а ухвалу залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній. Також просив задовольнити апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Представник АТ «Укрексімбанк» - Головіна О.І. в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, просила залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській обл. належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню лише в частині погашеної заборгованості, у зв'язку з чим дійшов висновку про протиправність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (ч. 1 ст. 5 Закону).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 336 624,39 грн.

На виконання вищевказаного рішення 24 липня 2013 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №2/373/461/13, в якому зазначено про стягнення суми боргу у розмірі 2 336 624,39 грн та судових витрат в сумі 4 939,50 грн.

04.02.2016 заступником начальника Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській області Дудкою С.П. на підставі вищезгаданого виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50021077, відповідно до якої з ОСОБА_1 підлягав стягненню на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» борг в розмірі 2 341563,89 грн (2336624,39+4939,50).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від19.11.2018 задоволено частково заяву ОСОБА_1 та визнано виконавчий лист №2/373/461/13 від 24.07.2013, виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, таким, що не підлягає виконанню в частині виконаного зобов'язання в сумі 845 586, 56 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 виконано рішення суду від 11.07.2013 у повному обсязі.

28 грудня 2018 року заступником начальника Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Дудкою С.П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№50021077 з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Даною постановою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/373/461/13 від 24.07.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку суми боргу в розмірі 2 341 563,89 грн. Також знято, встановлене ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.10.2018, тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Так, статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки за яких виконавче провадження підлягає закінченню. Зокрема пунктом 5 частини 1 даної статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що боржником не виконано рішення у повному обсязі, дійшов правильного та мотивованого висновку, що заступник начальника Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській обл. ДудкаС.П. під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження у повному обсязі, діяв в порушення вимог чинного законодавства, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною такої постанови та зобов'язання поновити порушене право заявника.

Доводи апеляційної скарги Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській обл., що в ухвалі суду, якою визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не зазначено про зміну виконавчого провадження в частині зменшення суми боргу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи свідчать про незгоду з ухвалою суду, якою частково визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, положеннями статті 432 ЦПК України, якою визначено порядок визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не передбачено обов'язку суду змінювати суму боргу, зазначену у виконавчому листі.

Так, згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд лише визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд має право лише своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Переяслав-Хмельницького ВДВС ГТУЮ у Київській області, що стягувач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого листа на залишок суми боргу та пред'явити такий виконавчий лист до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як зазначалось вище, на виконання рішення суду судом першої інстанції вже видано виконавчий лист, який визнано таким, що не підлягає виконанню лише в частині, оскільки боржником частково погашено суму боргу. В іншій частині виконавчий лист підлягає примусовому виконанню.

Діючим процесуальним законодавством не передбачено видачі виконавчого листа за заявою стягувача у разі зменшення суми боргу, у зв'язку з частковим виконанням боржником рішення суду.

У разі визнання виконавчого листатаким, що не підлягає виконанню в частині, у зв'язку з частковим погашенням суми боргу, погашена боржником сума боргувраховується під час подальшого виконавчого провадження.

Таким чином, з огляду на приписи процесуального закону, якимврегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, не видається виконавчий лист на залишок суми заборгованості, а погашена боржником сума боргу враховується при подальшому здійсненні виконавчого провадження.

За вказаних обставин посилання Відділу в апеляційній скарзі на те, що положення п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано порядок закінчення виконавчого провадження, не містить роз'яснень як діяти у випадку, якщо виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню лише в частині, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Більш того, аналіз п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» приводить до висновку, що виконавче провадження підлягає закінченню лише у тому випадку, якщо виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню повністю.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що судом безпідставно зазначено в ухвалі суду, що державним виконавцем вказано різні дати видачі виконавчого листа не призвели до неправильного вирішення судом скарги, поданої АТ «Укрексімбанк» на рішення державного виконавця.

У своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суду з прав людини наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Обов'язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Оскільки державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження за наявності дійсного в частині виконавчого листа, який видано для примусового виконання судового рішення, що є обов'язковим для виконання, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарг без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай