Ухвала

Іменем України

07 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 753/8207/14-ц

провадження № 61-48955ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року у складі судді Леонтюк Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Банк, не погодившись з рішенням суду першої інстанції,17 вересня 2018 року звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зокрема для звернення до апеляційного суду із заявою, в якій навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та надати суду докази на підтвердження причин поважності його пропуску.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення суду першої інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивувалось тим, що відповідно до змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18 грудня 2014 року це рішення ухвалено за відсутності представника позивача, який надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до супровідного листа від 22 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції надіслано ПАТ «Дельта Банк». Докази про отримання копії рішення в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, ОСОБА_4 10 березня 2015 року зверталась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додатково рішення у цій справі. Копію зазначеної ухвали суду ПАТ «Дельта Банк» отримав 09 квітня 2015 року. Крім того, у матеріалах справи наявна заява представника банку Стрикаль С. В. про ознайомлення з матеріалами справи 02 червня 2016 року. Посилання на недобросовісне виконання обов'язків ТОВ «Фінансові перспективи» як представника ПАТ «Дельта Банк» та запровадження у банку з 02 березня 2015 року тимчасової адміністрації судом апеляційної інстанції визнано неповажними причинами пропуску строку у зв'язку з тим, що представник банку, безпосередньо уповноважений довіреністю «Дельта Банк», також брав участь у розгляді справи в останніх судових засіданнях і був обізнаний з матеріалами справи та ухваленим судовим рішенням.

ПАТ «Дельта Банк» 19 грудня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не урахував наведені банком поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що були викликані введенням з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., а у подальшому розпочато процедуру ліквідації банку. Наказом від 03 березня 2015 року № 25 «Про скасування довіреностей» прийнято рішення про скасування всіх довіреностей на представництво ПАТ «Дельта Банк» та/або вчинення правочинів від його імені. Представник банку, ТОВ «Фінансові Перспективи» в особі генерального директора Дудник М. П., який супроводжував зазначену справу, не передав наявні матеріали іншому представнику для її подальшого ведення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання.

У січні 2019 року від заявника надійшли матеріли на усунення недоліків.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ звернув увагу на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмолено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що представник позивача не був присутнім під час проголошення зазначеного судового рішення, у матеріалах справи відсутні докази отримання рішення суду першої інстанції. Втім, ПАТ «Дельта Банк» 09 квітня 2015 року отримав ухвалу про відмову ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, у матеріалах справи наявна заява представника банку про ознайомлення з матеріалами справи 02 червня 2016 року. Крім того, безпосередньо уповноважений представник ПАТ «Дельта Банк» Бояринцева В. В. 22 серпня 2014 року брала участь у судовому засіданні, 07 жовтня 2014 року зазначений представник подавала заяву про забезпечення доказів. Отже, саме представник ПАТ «Дельта Банк» брав участь у розгляді справи в останніх судових засіданнях і був обізнаний з матеріалами справи та ухваленим судовим рішенням. Проте, з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду від 18 грудня 2014 року звернувся лише 17 вересня 2018 року.

Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, позивач посилався на запровадження у банку тимчасової адміністрації, скасування 03 березня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» всіх виданих до цього довіреностей на представництво інтересів банку та заначив, що представник ПАТ «Дельта Банк», а саме ТОВ «Фінансові Перспективи» не передав матеріали цієї справи новому представнику.

Визнаючи наведені представником ПАТ «Дельта Банк» причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, апеляційний суд ухвалою від 12 жовтня 2018 року залишив апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» без руху з роз'ясненням заявнику права на зазначення інших підстав для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» не навів інших підстав, які можуть слугувати поважною причиною для поновлення процесуального строку, а зазначив лише ті, яким суд надав правову оцінку, визнавши їх неповажними.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» щодо неналежного дослідження судом поважності наведених заявником причин пропуску строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на відсутність наведених заявником особливих і непереборних обставин, які перешкоджали йому понад чотири роки з дня ухвалення рішення суду оскаржити його в апеляційному порядку.

Посилання заявника на запровадженням у банку тимчасової адміністрації, скасування 03 березня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» всіх виданих до цього довіреностей на представництво інтересів банку, не можуть слугувати поважною причиною неподання апеляційної скарги протягом такого тривалого року. Наведені заявником причини є наслідком неналежної організації його роботи, що не може бути підставою для відступу суду від одного з основоположних аспектів верховенства права - принципу правової визначеності, res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Таким чином, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивач не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили, про неможливість звернутись з апеляційною скаргою у строк, встановлений частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик