Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 662/2122/16-ц

провадження № 61-30687св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Дивненська сільська рада Новотроїцького району Херсонської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області, у складі судді Тимченко О. В., від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області, у складі колегії суддів: Фурман Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В., від 16 травня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Дивненської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, ОСОБА_5 про визнання у порядку спадкування права на земельну частку (пай).

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яку успадкували її мати - ОСОБА_7 та сестра - ОСОБА_5, які на момент смерті спадкодавця, проживали разом з ним. У період з 01 травня 1954 року по 21 грудня 1987 року її батько працював у колгоспі «Україна» і мав право на земельну частку (пай) при розпаюванні колгоспу, як пенсіонер, який раніше працював у ньому, але його безпідставно не було включено до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю при паюванні землі та не видано сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки батько мав право на земельну частку (пай) і після його смерті усі права та обов'язки щодо земельної ділянки перейшли до спадкоємців, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у свою чергу вона прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_4 вважає, що успадкувала належне право на земельну частку (пай) свого батька після смерті матері. Також ОСОБА_4 зазначає про те, що про порушення своїх прав дізналася з відповіді Дивненької сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 21 грудня 2016 року.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею у порядку спадкування право на земельну частку (пай) у межах та нормах для членів колишнього колгоспу «Україна» із земель запасу чи резерву, створеного Дивненською сільською радою Новотроїцького району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало її батьку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за правилами статей 71, 75, 80 ЦК Української РСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. За таких обставин порушене право позивача захисту не підлягає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_4 у задоволенні заявлених позовних вимог у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував, що про порушене право заявник дізнався у 2016 році, а тому безпідставно застосував положення статей 71, 75, 80 ЦК Української РСР.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідачами відзиву на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що з 01 січня 1954 року по 21 грудня 1987 року

ОСОБА_6 - батько позивача, працював у колгоспі «Україна», правонаступниками якого були колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» (далі - КСП «Україна»), приватне орендне підприємство «Україна» (далі - ПОП «Україна»), приватне підприємство «Україна Дивне» (далі - ПП «Україна Дивне») (а.с. 14,15).

Загальними зборами ПОП «Україна» від 05 грудня 1992 року були затверджені списки членів підприємства та пенсіонерів з їх числа на одержання земельної частки (паю) (а.с. 20).

ОСОБА_6 не було включено до вказаних списків, що підтверджується довідкою № 527/02-16 від 21 грудня 2016 року, виданою Дивненською сільською радою, хоча він мав на це право як пенсіонер, який раніше працював у колгоспі «Україна» (а.с. 21).

31 березня 1994 року КСП «Україна» отримало державний акт на право колективної власності на землю (а.с. 35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті спадщину прийняли його дружина - ОСОБА_7 та донька - ОСОБА_5, які на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним (а.с. 8, 9, 10, 13).

Після смерті ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2) спадщину прийняла позивач (а.с. 12, 16).

Встановлено, що ОСОБА_6 на час паювання був членом КСП «Україна» та мав право на земельну частку (пай) відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Зазначене право перейшло до його спадкоємців відповідно чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на нього здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі і у випадку, коли особа не отримала з різних причин сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У статті 527 ЦК Української РСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно статті 529 ЦК Української РСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги є в рівних частках.

Стаття 548 ЦК Української РСР визначає для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За правилами статті 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 74 ЦК Української РСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Згідно статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

За правилами статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Врахувавши, що списки членів КСП «Україна» та пенсіонерів з їх числа, які включені на одержання земельної частки (паю) були затверджені загальними зборами у 1992 році, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» отримало 31 березня 1994 року, а ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і за життя не порушував питання про відновлення порушених прав щодо земельної частки (паю), місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що до заявлених позивачем вимог застосовуються правила позовної давності, передбачені ЦК Української РСР, та про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском трирічного строку позовної давності до моменту пред'явлення позову.

Позивач не ставила питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, а тому порушене право не підлягає захистові.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта