ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 501/1850/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/5072/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2019 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 2011 року до дня його смерті. Під час спільного проживання однією сім`єю вони набули нерухоме майно, яке на підставі ст.74 СК України є їх спільною сумісною власністю, а в разі поділу майна згідно ч.1ст.70 СК України, їх частки є рівними.

Зазначала, що спадкоємцем першої черги за законом є доньки померлого ОСОБА_4 від першого шлюбу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- кафе, яке складається з кафе «А», з та будівлі кафе «Б», загальною площею 271,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У серпні 2018 року відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, надавши письмові заперечення (а.с.46-50).

У вересні 2018 року вона надала до суду заяву про визнання позовних вимог та просила суд розглянути справу без її участі (а.с.73).

У лютому 2019 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про визнання позову та просила суд розглянути справу без її участі (а.с.92).

У січні 2019 року представник позивачки ОСОБА_1 подала до суду заяву в якій, підтримавши позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі (а.с.88).

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2019 року у позові відмовлено (а.с.98-99).

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати у сумі 5906 грн. (а.с.101).

Рішення суду мотивовано тим, що:

-дії позивачки та відповідачів щодо визнання позову порушують публічний порядок, що суперечить закону та спрямовані на ухилення від сплати адміністративних платежів щодо поділу нерухомого майна;

-між сторонами відсутній спір про право, оскільки існує порядок поділу та відповідного оформлення нерухомого майна відповідно до вимог закону.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи не було вирішено питання про судові витрати у розмірі 5 906 грн., які становлять 1% від вартості кафе, яка складає 590 615 грн.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду від 04 березня 2019 року апелянт мотивувала порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Рішення суду постановлено без всебічного та повного з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи та неправильного дослідження доказів і їх оцінки.

Неправильність додаткового рішенням від 14 березня 2019 року обґрунтовано помилковим розрахунком судового збору, оскільки позивачка звернулась до суду з вимогою про визнання права власності на 1/2 частку майна, тому судовий збір повинен складати 2 953 грн. (а.с.103-106).

До апеляційної скарги приєдналася ОСОБА_1 , як законний представник в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є ОСОБА_4 , (зазначивши, що вони не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси) про приєднання до її апеляційної скарги на судові рішення ( а.с.130-131,133,134).

Правом відзиву на апеляційну скаргу інші учасники судового процесу не скористалися.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

I

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року, який набрав законної сили, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з серпня 2011 року по 13 січня 2018 року (а.с.4-6).

Таким чином зазначеним рішенням суду встановлена наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усталених відносин, що притаманні подружжю з серпня 2011 року по 13 січня 2018 року. Також встановлено, що за період спільного проживання сторони мають двох дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, вказаним рішенням суду встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, попередній шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано 16 липня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, не залишивши заповіту.

Згідно витягу з реєстрації в спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадкова справа № 141/2018 (а.с.51).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та кафе, розташоване в будинку АДРЕСА_3 .

Спадкоємцями першої черги за відповідно до ст.1261 ЦК України є діти ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які залучені до участі у справі в якості відповідачів, та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які до участі у справі в якості відповідачів не залучалися.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до ст.1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги за законом.

Дані про те, що спадкоємці у передбачений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, матеріали справи не містять.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 просила задовольнити позов на підставі ст.ст.60,61,71,74 СК України та ст.328 ЦК України, заявивши вимоги до двох, а не чотирьох спадкоємців.

Враховуючи наведене, а також те, що спірне майно було зареєстровано виключно за ОСОБА_4 та іншого шляху для ОСОБА_1 для визнання права на частку цього майна, крім звернення до суду не було, висновок суду про те, що позивач, яка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, та відповідачі, які визнали ці вимоги, порушили публічний порядок, що суперечить закону та спрямовані на ухилення від сплати адміністративних платежів щодо поділу нерухомого майна, є помилковим.

II

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 12 грудня 2012 року №6-148 цс12, 08 червня 2016 року №6-2253 цс 15, ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Частиною 4ст.368 ЦК України встановлено, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Таким чином, лише факт спільного проживання не є достатнім для висновку, що майно, придбане за період такого проживання, є спільною сумісною власністю чоловіка та жінки.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено ст.16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що згідно персонального меморандуму асоційованого члена № 3/3/3/11 від 24 травня 2016 року ОСОБА_4 став пайщиком на однокімнатну квартиру (а.с.18-21).

Відповідно довідки № 97/18 від 03липня 2018 року ОСОБА_4 повністю сплачено пайовий внесок на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 у розмірі 649 956,61 грн. Перший внесок здійснено 24 травня 2016 року у розмірі 15 000 дол. США. Також внесено ним кошти 24 листопада 2016 року у розмірі 5152,80 дол. США, 24 травня 2017 року у розмірі 5152,80 дол. США. Довідка видана для реєстрації права власності на квартиру (а.с.23, 25).

Із змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеному 10 січня 2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , видно, що остання відчужила належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_5 за 79 181 грн.(а.с.43).

27 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на об`єкт житлової нерухомості однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 38-40).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності 21квітня 2017 року на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, розташовану за вищевказаною адресою на підставі персонального меморандуму асоційованого члена від 24 травня 2016 року та акту прийому передачі від 09 лютого 2017 року. Реєстрація права власності на ім`я ОСОБА_4 здійснена за заявою уповноваженої особи - ОСОБА_1 (а.с.42).

Таким чином апеляційний суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку вказаної квартири є доведеними, оскільки вона надала належні та допустимі докази у її придбанні і своїми коштами, отриманими від реалізації своєї квартири.

I II

Згідно договору дарування від 01 грудня 2009 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_8 (своїй колишній дружині) вбудований в житловий будинок магазин, що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 123,9 кв.м. (а.с.63).

За договором дарування магазину від 08 червня 2011 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4 вбудований в житловий будинок магазин що знаходиться АДРЕСА_2 , загальною площею 123,9 кв.м., яка зареєстрована в Державному реєстру за ОСОБА_4 20 липня 2011 року (а.с.65,66-67,69).

28 лютого 2017 року виготовлено технічний паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_4 на об`єкт житлової нерухомості - кафе, за літ. «А» та літ «Б», загальною площею 271,2 кв.м., основна- 203,2 кв.м, допоміжна 68 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11-17).

Тобто, розмір приміщень, які отримав ОСОБА_4 за договором дарування від 08 червня 2011 року істотно збільшився з 123,9 кв.м. до 271,2 кв.м. під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з серпня 2011 року по 13 січня 2018 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснена реєстрація права власності, за ОСОБА_4 21 квітня 2017 року на кафе, А та будівлі кафе, Б, загальною площею 271,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.10).

Позивачкою не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що вартість зазначеного об`єкту нерухомості, належного на праві власності ОСОБА_4 , збільшилася в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Крім того, жоден з представників позивачки, яким було роз`яснено наслідки ненадання доказів щодо законності реконструкції магазину та збільшення його площі, не надав апеляційному суду правовстановлюючі документи на підставі яких державний реєстратор прийняв рішення про те, що об`єкт нерухомості-магазин перетворився у кафе, площа якого збільшилася вдвічі, а саме з 123,9 кв.м. до 271,2 кв.м.

За таких обставин, сам по собі факт визнання відповідачами вимог про визнання права позивачки на Ѕ частину нежитлового приміщення, площею 271,2 кв.м., на які відсутні правовстановлюючі документи, встановлені законом, до уваги не приймається.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачка не позбавлена права у майбутньому повторно звернутися до суду із аналогічними вимогами про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, надавши відповідні докази на підтвердження своїх вимог та правильно визначивши коло відповідачів, які повинні брати участь у справі.

IV

Як вбачається з матеріалів справи вартість квартири складає 649 954,61 грн., а кафе-590 615 грн., а всього 1 240569,61 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 зводилися до визнання за нею права власності на 1/2 частку зазначених об`єктів нерухомості, тобто ціна позову склала 620 284,80 грн. (1 240569,61:2).

1% від цієї суми складає 6 202.84 грн.

Оскільки при подачі позову ОСОБА_1 сплатила 3 250 грн., нею недоплачений судовий збір у розмірі 2 952 грн. на користь держави, який підлягає стягненню з позивачки.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2019 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір у розміри 2 952 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: