Провадження № 2/522/4283/19
Справа № 522/6450/18
07 лютого 2019 р. м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Домусчі Л.В.,
при секретарі - Вадуцкій В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування,-
До Приморського районного суду м. Одеси суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування.
В обґрунтування позову вказує, що згідно договору дарування від 05.09.2008 року позивачці належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач по справі є колишнім чоловіком ОСОБА_1, шлюб між ними розірвано 08.11.2017 року. Однак після розірвання шлюбу відповідач продовжує постійно мешкати в квартирі позивачки, а позивачка при цьому змушена орендувати собі квартиру. У зв'язку з чим, вона змушена звернутися до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом та виселити його.
Ухвалою суду від 20.06.2018 року провадження у справі вікрито та справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.07.2018 року.
Ухвалою суду від 17.07.2018 року підготовче засідання по справі закрито, а справа призначена до розгляду по суті на 10.10.2018 року.
10.10.2018 року та 04.12.2018 року сторони у засідання не зявились.
Позивачка просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що подала адресовану суду письмову заяву від 07.02.2019 року , яка приєднана до матеріалів справи.
Відповідачу у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі з копіями позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів, згідно відміток пошти направлені документи не було вручено за закінченням терміну зберігання. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічні позови не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.223ЦПК України, у порядку ст. ст. 180-182 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідиши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 05.09.2008.
Згідно довідки про склад сім'ї №376 від 12.04.2018 року, вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 з 25.12.2009 року зареєстровані:
ОСОБА_1 (відповідальна)
Що відповідач по справі має реєстрацію у спірній квартирі також підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 23.04.2018 року.
З позову вбачається, що сторони по справі є колишнім подружжям та їх шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Першому Малиновському районі реєстраційної служби ОМУЮ, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 25.07.2017 року, розірвано 08.11.2017 року.
З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку не виселився з квартири, що належить позивачу на праві власності та не знявся з реєстраційного обліку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем письмово було попереджено відповідача про необхідність звільнити житлове приміщення або укласти договір про найм житла. 05.02.2018 року відповідач отримав зазначений лист, однак відповіді на нього до позивача так і не надходило.
В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім'ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім'ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, безумовне виселення таких осіб, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи є неправомірним та не відповідає природі спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
У разі відсутності домовленості між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосову ються правила, встановлені ст. 162 ЖК, яка визначає порядок внесення плати за користування житлом та за комунальні послуги. Якщо шлюб між особою, яка є власником майна, і особою, яка має щодо нього сервітут, було розірвано, то право користування майном (сервітут) зберігається у повному обсязі. Однак якщо в первісному вигляді (при наявності шлюбу) користування чужим майном здійснювалося одним з подружжя безоплатно, то після розірвання шлюбу, той з подружжя, хто є власником майна, може вимагати зміни відносин і внесення певної плати за користуванням належним йому майном.
Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вказаним положенням законодавства позивачкою до суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про випадки порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в спірному будинку.
Та обставина, що позивач є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, сама по собі не може бути підставою для виселення відповідача, який там правомірно проживає.
За таких обставин, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для виселення відповідача в судовому порядку зі жилого приміщення, належного позивачу, без надання іншого житлового приміщення, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», ст.ст. 317, 319, 321, 387, 391 ЦК України, ст. 64, 116, 150, 156, 157, 168 ЖК України, ст. ст. 10, 27, 28, 30, 57-58, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 224,242 ЦПК України, суд
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 07.02.2019року
Суддя: Домусчі Л.В.