ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4882/17 Номер провадження 22-ц/814/565/19Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С.І. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі :представників : позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідача - адвоката ОСОБА_3, нотаріуса Мушинського О.Ю.,

розглянувши в режимі відеоконференції з Заводським районним судом м. Дніпродзержинська в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2018 року, прийнятого під головуванням судді Сьорі С.І. в м. Кременчук, із складанням повного тексту ріешння 28 листопада 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу - Мушинський Олександр Юрійович, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів" про визнання недійсним договору довічногоутримання, скасування державної реєстрації права власності, скасування заборони на відчуження та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017р. ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом.Зазначала, що має 1 групу інвалідності по зору з дитинства, має ряд захворювань пов'язаних з обмеженням руху, які позбавляють її можливості виходити з кімнати, з 2013р. не може самостійно читати та писати. Внаслідок її стану здоров'я потребує догляду. З цього приводу у вересні 2016р. вона звернулась до ТОВ «ПЕНСІОН» ("Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів") для надання їй послуг по догляду, прибиранню квартири,придбання продуктів, ліків, оплати за комунальні послуги, про надання яких вона почула по радіо.

За пропозицією ТОВ «ПЕНСІОН» 06.09.2019р. у приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу було зареєстровано договір довічного утримання між нею (ОСОБА_5.) та відповідачем ОСОБА_7, з якою вона до цього часу знайома не була. За вказаним договором вона передала у власність відповідача належну на праві приватної власності квартиру.

Однак, позивач зазначала, що не мала волі на укладання договору довічного утримання саме з ОСОБА_7, адже була введена в оману щодо сторони за договором, вважаючи, що договір буде укладатись з ТОВ «ПЕНСІОН», сподіваючись, зокрема, на виплату одноразового грошового утримання при укладанні з ними договору довічного утримання, як пропонувалось в повідомленні по радіо від 20 до 200 тис.грн.

Крім того, позивач за станом здоров'я не могла прочитати вказаний договір. Особу яка підписала за неї договір - гр-на ОСОБА_8 вона також не знає.

Проте, як з'ясувалось в подальшому із змісту договору, ОСОБА_7 зобов'язувалась довічно щомісячно перераховувати поштовим переказом по 600 грн. ОСОБА_5, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, ліками, тощо.

Одноразове грошове утримання в договорі визначено 4 тис.грн. також не відповідає розміру, оголошеному ТОВ «ПЕНСІОН». Ціна квартири в розмірі 148 830грн. не відповідає її ринковій вартості.

Зміст договору не відповідає сподіванням позивача, яка є одинокою, безпомічною людиною похилого віку, має інвалідність по зору з дитинства, потребує сторонньої допомоги, а тому за збігом тяжких обставин уклала зазначений договір довічного утримання від 06.09.2019р., який просила визнати недійсним, (посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу - Мушинським О.Ю. та звареєстрований в реєстрі № 1638 від 06.09.2016р. ), скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, визнавши за позивачем право власності на цю квартиру та скасувати заборону на відчуження квартири, накладену приватним нотаріусом 06.09.2019р. та зареєстрованому в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 16247491.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем зобов'язання за договором довічного утримання, що укладений між сторонами, виконуються належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України. При укладанні спірного договору не було допущено порушень Закону України «Про нотаріат», а також позивачем не доведено, що договір укладено внаслідок помилки,обману чи під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 просить рішення районного суду скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає обстановленим обставинам справи та постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки стану здоров'я позивача, яка є інвалідов по зору 1 групи з дитинства та потребує стороннього догляду. Не враховано також те, що до дати укладання спірного договору ОСОБА_5 не була знайома з відповідачем, вважала, що укладає договір з юридичною особою, а саме з ТОВ «ПЕНСІОН». Проте, з останнім також будь-яких договорів не підписувала.

Остаточно вказала, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження укладання Договору на вкрай невигідних для позивача умовах, так як його зміст та умови не відповідають реальним потребам позивача, оскільки мета даного правочину полягаля в забезпеченні повсякденній турботі та догляді.

У відзивах на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_6 та приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу - Мушинський О.Ю. вважають рішення районного суду вірним та просять залишити його без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та залишаючи без задоволення апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно із ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст.746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов'язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов'язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

За змістом ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.ст.12, 81-82 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач, як підставу заявлених вимог посилається на ч.1 ст.229 та ст.233 ЦК України,оскільки її було введено в оману щодо сторони за договором та договір укладено під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.233 ч.1 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Крім того, п.23 вказаної постанови цього ж Пленуму визначає, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Розглядаючи конкретні підстави позову, слід зазначити, що як встановлено судом, дійсно позивач ОСОБА_5 є інвалідом І групи з дитинства.

Судом встановлено, що 06.09.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за посередництва Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН» було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5, маючи вади зору, не могла підписати Договір власноручно, за її дорученням та в її присутності Договір підписав гр.ОСОБА_9

Згідно п.1 даного Договору ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, та взамін чого зобов'язалось забезпечувати відчужувача утримання довічно на умовах цього Договору.

Відповідно п.п. 6 - 10 Договору, ОСОБА_7 зобов'язалось довічно утримувати ОСОБА_5, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які Відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється Сторонами за спільною згодою у розмірі 600 (вісімсот) гривень на місяць, будуть щомісячно надаватися Відчужувачу способом, вказаним в п. 10 цього Договору.

Крім вищезазначеної суми, Набувач зобов'язався щомісячно оплачувати житлово- комунальні послуги за квартиру у строки, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (Набувачем чи Відчужувачем). У разі неможливості самостійно оплатити Набувачем житлово-комунальні послуги він попереджає про це Відчужувача не пізніше ніж за 10 календарних днів-до строку сплати відповідних платежів та перераховує Відчужувачу способом, вказаним в п. 10 цього Договору, суму коштів, необхідних для сплати житло-комунальних платежів. До оплачуваних щомісячних витрат на житлово-комунальні послуги належать: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, плата користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб.м, холодна вода до 4 куб.м) та електроенергія в обсязі до 100 кВт-год, абонентська плата за стаціонарний телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв'язку) та радіоточку, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Якщо на момент укладання цього Договору Відчужувач користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись він зобов'язаний протягом п'яти календарних днів письмово повідомити про це Набувача. Вартість підключення послуги Набувачем не сплачується. У випадку зміни тарифів на вищезазначені послуги Відчужувач зобов'язаний письмово повідомити про це Набувача А протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами. У випадку несвоєчасного повідомлення Відчужувачем про зміну тарифів Набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг.

У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення Відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду Відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим Договором, згідно обумовлених сум.

Набувач зобов'язується здійснити поховання Відчужувача після її смерті компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання Набувачем самостійно через поважні причини.

Грошове утримання буде виплачуватись щомісячно, починаючи з моменту укладення цього Договору, до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою АДРЕСА_1. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання Відчужувач зобов'язаний вчасно (за п'ятнадцять днів до сплати наступного платежу) в письмовій формі повідомити про це Набувача за адресою: АДРЕСА_2.Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Одноразове грошове утримання визначено Сторонами за спільною згодою у розмірі 4 000 гривень, які Відчужувач отримав повністю від Набувача перед підписанням цього договору. Одноразове грошове утримання не підлягає перегляду та не індексується і надається Відчужувачу для забезпечення себе всім необхідним для повноцінного життя.

Згідно із ч.1-2 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Як визначено ст.44 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Зі спірного договору вбачається, що нотаріусом було роз'яснено сторонам правові наслідки укладення договору, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків, які обумовлені в ньому( т.1, а.с.62-64).

Отже, твердження позивача, що її було введено в оману щодо сторони за договором, натомість вона бажала укласти договір з ТОВ «ПЕНСІОН», а не з ОСОБА_7, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, на момент вчинення правочину - 06.09.2016р. ОСОБА_5 чітко усвідомлювала, що набувачем за договором є ОСОБА_7, яка з вказаної дати та до цього часу добросовісно виконує умови договору, здійснюючи сплату щомісячного утримання та оплату за житлово-комунальні послуги, по яких відсутня заборгованість.

Посилання, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 вимушена була укласти оспорюваний договір за наявності у неї тяжких обставин, колегією суддів оцінюються з огляду на те, що поганий стан здоров'я (втрата зору) існують в неї з дитинства, відсутність у позивача близьких осіб, які б могли турбуватись та допомагати їй триває з 2012р., коли помер її чоловік, отже перелічені обставини не з'явились у 2016р., що спонукало її підписала спірний договір.

Висновок районного суду в цій частині відповідає встановленим обставинам справи та їм надана належна правова оцінка.

Крім того, з врахуванням визначеної сторонами суми щомісячного грошового утримання в розмірі 600 грн. та повної оплати за житлово-комунальні послуги, що здійснюються відповідачем, ОСОБА_5 в порядку, визначеному ст.ст.12,81 ЦПК україни не доведено факту укладання договору довічного утримання на невигідних для неї умовах.

Доводи апеляційной скарги в частині невідповідності звіту про оцінку квартири позивача висновкам судової оціночно-будівельної експертизи не впливають на висновки районного суду щодо визнання спірного правочину недійсним, так як стосуються визначення розміру державного мита за вчинену нотаріальну дію -посвідчення договору.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч. 1, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ О. І. Обідіна

/підпис/ Л.М.Хіль

Повний текст постанови складено 12.02.2019 р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду О. В. Прядкіна