ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2256/18
Провадження №2/477/185/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 (не з'явилася), її представника ОСОБА_2, представника відповідача не з'явився,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про встановлення юридичного акту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 01 червня 2017 року, на земельну ділянку, площею 5,7392 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_3 у спадок залишилося зазначене нерухоме майно, яке він успадкував після смерті ОСОБА_4, з якою проживав однією сімєю як чоловік та дружина. Однак оформити спадщину вона не взмозі через те, що не представила належним чином оформлені документи про родинні відносини між батьком та ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті

ОСОБА_3, але не може її оформити із зазначених підстав, тому просила встановити факт спільного проживання батька та ОСОБА_4 з 06 липня 1976 року до часу смерті останньої, тобто понад пять років до часу відкриття спадщини, та визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

29 червня 2010 року померла громадянка ОСОБА_4, яка на час смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (тепер Вітовського) району Миколаївської області, по вул. Торгова, 32.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, загальною площею 5,7392 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала їй на підставі державного акту серії І-МК № 014590, виданого 11 березня 2001 року Новомиколаївською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України в статтях 1261-1265 визначає п'ять черг спадкування за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Під час розгляду справи спадкоємців першої третьої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено.

Позивачка пояснила, що з ОСОБА_4 постійно проживав її батько ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше тридцяти років. Вони мали спільний бюджет, доходи та витрати, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Також, в ст. 315 цього ж Кодексу визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5 ч. 1 цієї статті).

Відповідно до довідок Новомиколаївської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, які надані позивачкою та містяться в спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживала разом із ним з 1976 року однією сім'єю в с. Новомиколаївка по вул. Торгова, 32. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, ОСОБА_3 провів її поховання.

Цей факт також підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю більше п'яти років до смерті останньої, тобто ОСОБА_3 відноситься до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом і він прийняв спадщину.

Посилання в позовній заяві позивачки про необхідність встановлення факту проживання однією сімєю з 1976 року для підтвердження належності батька до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом та прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 суд вважає надлишковим, оскільки за положеннями ст. 1264 ЦК України для віднесення до даної черги спадкоємців достатньо факт проживання однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємців попередніх черг, які б прийняли спадщину судом не встановлено.

Однак, за свого життя ОСОБА_3 спадщину, яку він прийняв після смерті ОСОБА_4, в тому числі і виді зазначеної вище земельної ділянки, не оформив та помер 01 червня 2017 року.

Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла дочка ОСОБА_1 тобто позивачка в справі шляхом подання нотаріусу, в передбачений законом шестимісячний термін, заяви про прийняття спадщини.

Вона відноситься до спадкоємців першої черги за законом, що визначено ст. 1261 ЦК України.

Інших спадкоємців цієї ж черги за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

В той же час, відповідно до письмового роз'яснення нотаріуса від 10 квітня 2018 року в нотаріальному порядку неможливо оформити спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки документально не підтверджено факт відносин між померлими ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і таким чином віднесення останнього до числі спадкоємців, які прийняли спадщину.

Згідно з пунктом 4.1 та 4.2 частини 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва; доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. У разі відсутності документів цивільного стану нотаріус роз'яснює особі про необхідність вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала ОСОБА_4 і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування, з врахуванням встановлення факту її проживання однією сімєю з ОСОБА_3 більше пяти років до її смерті, вона перейшла як спадщина до останнього і входить до спадкової маси після його смерті та має успадковуватися його спадкоємцями, тобто позивачкою як єдиною спадкоємицею за законом першої черги.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, відповідно до якого ОСОБА_3 постійно проживав з ОСОБА_4, померлою 29 червня 2010 року, однією сім'єю більше п'яти років до часу її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 01 червня 2017 року, на земельну ділянку, площею 5,739 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Новомиколаївської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яку він отримав в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 29 червня 2010 року, а їй належала на підставі державного акту серії І-МК №014590, виданого 11 березня 2001 року Новомиколаївською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено на 13 лютого 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко