Справа № 317/2552/18
№ 2/317/123/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ачкасова О.М.

при секретарі Кузіній Л.Х.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 30.07.2008 р. між відповідачкою та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, станом на 30.06.2018 р. у відповідачки виникла заборгованість в сумі 15311,75 грн., яка до цього часу не сплачена, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити та розглянути справу за його відсутністю.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, до суду від представника позивачки надійшла заява, про розгляд справи без участі позивачки та про застосування до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, відмову в задоволенні позову повністю.

Суд постановив розглядати справу у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов АТ КБ «ПриватБанк» не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до кредитного договору № б/н від 30.07.2008 р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2018 р. у відповідачки виникла заборгованість в сумі 15311,75 грн., яка до теперішнього часу не сплачена.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Факт укладання між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 30.07.2008 р. підтверджується заявою ОСОБА_1 від 30.07.2008 р. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка є складовою частиною укладеного з АТ КБ «Приватбанк» договору, та сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30.07.2008 р., наданим позивачем, відповідачка останній раз погашала кредит 13.10.2008 р.

Тобто, з жовтня 2008 р. ОСОБА_1 свої зобовязання щодо щомісячного погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не виконує. Таким чином, в порушення умов кредитного договору відповідачка зобовязання за вказаним договором не виконала.

У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 30.06.2018 р. має заборгованість 42371,20 грн., яка складається з наступного: 7990,76 грн. заборгованість за кредитом; 25134,94 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9245,50 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості позивачем вирахувана сума заборгованості у розмірі 28264,77 грн., яка була стягнена з ОСОБА_1 на користь позивача на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22.08.2013 р. Таким чином, різниця становить 14106,43 грн. До того ж, відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг за неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору позивачем нараховано штраф у сумі 500,00 грн. (фіксована частина), штраф у сумі 705,32 грн. (процентна складова). Таким чином, остаточна сума заборгованість становить 15311,75 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є порушенням зобовязання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Враховуючи, що з 14.10.2008 р. ОСОБА_1 не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, банк обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку.

Представником відповідача подана письмова заява ОСОБА_1 про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності від 24.10.2018 р., в якій відповідачка просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача у звязку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору встановлено 12 місяців, а якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про його закінчення, дія договору автоматично продовжується на такий же строк, тобто ще на 12 місяців.

При цьому, заявою, яка є невідємною частиною укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору, встановлено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки.

З наданої позивачем довідки вбачається, що строк дії кредитної картки № 109797, виданої ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 30.07.2008 р., сплив у серпні місяці 2010 р.

Крім того, відповідно до п. 5.5. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою, строк погашення кредиту в повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Тобто, відповідачка повинна була погасити кредит в повному обсязі не пізніше 31.08.2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2013 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» була подана позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, тому строк позовної давності було перервано. Новий трирічний строк на подачу позову про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором почав спливати з наступного дня 06.06.2013 р. та сплинув 06.06.2016 р.

Судом встановлено, що відповідачем перебіг позовної давності не переривався, оскільки останній платіж, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, було здійснено відповідачем 13.10.2008 р.

Оскільки позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» була подана до суду 07.08.2018 р., тобто з пропуском строку, встановленого ст. ст. 257, 258 ЦК України, та враховуючи те, що відповідачка заявила про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 15311,75 грн. за кредитним договором № б/н від 30.07.2008 р. не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 80,81,89, 128,131,141,223,259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 258, 526, 530,549, 625,1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05.02.2019 р.

Суддя: О.М. Ачкасов