Єдиний унікальний номер справи 367/8221/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договорів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння. В серпні 2019 року подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та земельні ділянки.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволена в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою із грубим порушенням норм процесуального права, відтак такою, що підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в забезпеченні позову. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що позивач не обґрунтував та не довів належними й допустимими доказами наявність підстав для забезпечення позову у відповідності до ст.ст. 81, 151, 153 ЦПК України. Крім того судом не звернуто увагу на те, що позивачем не доведено свого права на спірне майно, на яке судом накладений арешт. Також зазначає про те, що предметом спору є дві земельні ділянки, в той час як суд за заявою позивача наклав арешт на три ділянки з різними кадастровими номерами. З цих підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою, яка в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

У відповідності до положень ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Свою заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що предметом розгляду в даній справі є вимога про визнання недійсним ряду договорів, пов`язаних з нерухомим майном та земельними ділянками, які за оспорюваними договорами перейшли у власність відповідачів, а також окремо були обтяжені шляхом передачі в іпотеку. Окрім цього, позивачем в рамках даної справи були заявлені позовні вимоги й про визнання за позивачем права власності на вказане майно, а також про та витребування його від відповідачів, за якими воно зараз зареєстроване та у яких фактично знаходиться. При цьому позивач є спадкоємцем такого майна за заповітом, однак змушений доводити своє право на спадкове майно в судовому порядку. Постановою апеляційного суду Київської області від 02.11.2017 року вже встановлена відсутність у відповідача ОСОБА_1 як будь яких прав на спірне спадкове майно, так і незаконність відчуження такого спірного майна іншим особам - відповідачам по справі. В той же час в ході розгляду судового спору з приводу спірного майна воно відчужується новим власникам та обтяжується. При цьому одна із спірних земельних ділянок була фактично поділена, її цільове призначення - змінене, новим ділянкам були присвоєні нові кадастрові номери, що є неприпустимим в період оспорювання прав на таку землю. На підставі викладеного просив суд накласти арешт на майно яке фактично є предметом у даній справі.

Зваживши на доводи заявника, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав про вжиття запропонованих заходів забезпечення позову. З даним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з позовом до суду. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами. Окремо колегія суддів зважає й на неможливість прийняття позиції щодо незаконності оскаржуваного судового рішення через відсутність в справі доказів того, що учасниками справи дійсно вчиняються дії, направлені на уникнення можливого виконання рішення суду. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необгрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

В даному випадку усі вищенаведені вимоги до застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову були дотримані. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції. При цьому колегія суддів не вбачає таких підстав й з огляду на посилання апелянта на неспівпадіння однієї з ділянок, заявлених у позовній заяві, з ділянками на які фактично було накладено арешт. Як вже зазначалося вище, такі відмінності заявник обґрунтовував поділом відповідачами однієї із спірних ділянок під час судових спорів та зміною її розміру та цільового призначення, що з точки зору суду додатково може свідчити про вчинення дій, направлених на ухилення від можливості виконання рішення по справі у разі задоволення позову. За таких умов апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько