Ухвала

26 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 761/33170/18

провадження № 61-21308ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» (далі - АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК») щодо розірвання договору банківського рахунку від 05 квітня 2018 року № НОМЕР_1 та договору банківського вкладу від 05 квітня 2018 року № 055819 і закриття рахунків, відкритих на ім`я позивача; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо належного виконання умов цих договорів; скасувати рішення відповідача про дострокове розірвання зазначених договорів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано дії АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» щодо розірвання договору банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 05 квітня 2018 року № 055819, розірвання договору банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року № НОМЕР_1 та закриття рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , неправомірними. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відповідач, всупереч умовам укладених договорів, статті 525 ЦК України, без наявності обставин, передбачених статтею 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов`язань за укладеними з позивачем договорами. Також суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, що відкриття позивачем за довіреностями рахунків на інших осіб унеможливлює здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта та свідчить про наявність сумніву стосовного того, що особа виступає від власного імені. У таких висновках суд керувався тим, що такі доводи не можуть слугувати підставою для розірвання договорів з позивачем. Відмовляючи у позові в частині вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо належного виконання умов оспорюваних договорів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем зазначена вимога не обґрунтована та не підтверджена доказами.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції керувався тим, що дії відповідача щодо припинення договірних правовідносин із позивачем мали, зокрема відповідати вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положенню про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України від 26 червня 2015 року № 417 та програмі ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, затвердженої банком як внутрішнього документа. Разом з цим, відповідачем не надано доказів неправомірних дій клієнта банку, позивача, не доведено порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких банком прийнято рішення про припинення договірних відносин.

28 листопада 2019 року АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору у справі є вирішення вимог про визнання неправомірними дії АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» щодо розірвання договору банківського рахунку від 05 квітня 2018 року № НОМЕР_1 та договору банківського вкладу від 05 квітня 2018 року № 055819 і закриття рахунків, відкритих на ім`я позивача; зобов`язання відповідача вчинити дії щодо належного виконання умов цих договорів; скасування рішення відповідача про дострокове розірвання зазначених договорів. Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Верховним Судом враховано, що з приводу оцінки подібних обставин справи у суді касаційної інстанції сформована правозастосовча практика з приводу вирішення такої категорії спорів. Верховним Судом практика розгляду такої категорії спорів відбувається із застосуванням у подібних правовідносинах правових висновків, викладених, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 761/28762/18 (провадження № 61-6736св19).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний