РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/10533/18

Провадження № 22-ц/4815/576/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата складання повного тексту рішення 12.02.2019

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю ОСОБА_1 , Водоп`ян Т.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду із позовом до Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального жилого будівництва на селі (далі - Фонду) та з урахуванням зменшення позовних вимог просила визнати незаконними і скасувати накази, поновити її роботі, стягнути середній заробіток та моральну шкоду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази:

№ 7-к від 03.05.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

№ 9-к від 21.05.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

№ 10-к від 21.05.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з кредитно-договірних та фінансово-економічних питань Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі;

Визнано незаконним ненадання відпустки та зобов`язано відповідача надати ОСОБА_1 відпустку;

Визнано незаконним не виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком тимчасової непрацездатності АДЖ № 890556 та зобов`язано відповідача здійснити таку оплату;

Стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 1062 грн. 36 коп.;

Стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, починаючи з 21 травня 2018 року по 30 травня 2018 року у сумі 4882 грн. 10 коп.;

Стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 травня 2018 року по день постановлення рішення суду в розмірі 85924 грн. 96 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі вважає, що при його ухваленні судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги Акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 04.04.2018 складений 16 квітня 2018 року та Акт про відмову від надання пояснень щодо відсутності на робочому місці 4 квітня 2018 року ОСОБА_1 складений 20 квітня 2018 року. Не враховано факту відсутності в законодавстві України чітких вимог до часу складання Акту відсутності працівника на робочому місці.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що окрім довідки від лікаря стоматолога ОСОБА_1 нічого не надавала, для доведення поважності причин відсутності на робочому місці від 04.04.2018 року. Разом з цим не враховано того, що вищезазначена довідка не відповідала вимогам чинного законодавства, що стосується оформлення медичних довідок.

Також вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав наказ №9-к від 21.05.2018 року та відповідно, накази №21 від 03.05.2018, №23 від 07.05.2018, №24 від 08.05.2018 року на підставі яких він був прийнятий, незаконними.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту відсутності ОСОБА_1 з 21.05.2018 по 30.05.2018 року, внаслідок чого прийшов до необґрунтованого висновку про наявність вини Фонду у неповідомленні позивача про її звільнення.

Вказує, що суд першої інстанції не достатньо дослідив обставини відмови виплати матеріальної допомоги за листком непрацездатності АДЖ №890556, у зв`язку з чим безпідставно прийшов до висновку про винуватість відповідача у вищезазначеній невиплаті, а також не встановив відсутність підстав нарахування заробітної плати за повний робочий день, що призвело до зайвих виплат ОСОБА_1 у розмірі 7613 грн.

За наведених підстав, просили рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Вказує, що жодних дій щодо компромісного вирішення порушення трудової дисципліни відповідач не вчиняв, а навпаки шукав будь-якого приводу для звільнення позивача. Вважає посилання апелянта на те, що працівники Фонду розцінили довідку як таку, що не має юридичної сили є абсурдним, оскільки такі повноваження у працівників Фонду відсутні. Крім того, зазначена довідка є доказом поважності причин відсутності працівника на робочому місці.

Зазначає, що посилання відповідача на те, що наказ про звільнення було видано після 17.00 год. (тобто після завершення робочого дня позивача), а тому його вина у не ознайомленні позивача з наказом відсутня, є безпідставними, оскільки незалежно від часу прийняття наказу на відповідача покладено обов`язок дотримуватися вимог законодавства при звільненні працівника.

Що стосується посилання на відсутність лікарняного листка, то такий листок непрацездатності АДЖ №890634 не надавався відповідачу, оскільки відповідач наказом від 21 травня 2018 року звільнив ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року без змін.

Представник Фонду подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання поданої апеляційної скарги і її задоволення.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Водоп`ян Т.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Наказом Голови фонду Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі № 7-к від 03 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було оголошено догану, оскільки ОСОБА_1 04 квітня 2018 року в робочий час з 09.00 год. до 18.15 год. була відсутня на робочому місці, чим порушила п.п. 3.2, 4.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку та розділу V пункт 11 Посадової інструкції головного спеціаліста з кредитно-договірних та економічних питань Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. (а.с.21).

Зазначений наказ № 7-к від 03 травня 2018 року місцевий суд визнав незаконним та скасував його, оскільки дійшов висновку, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (по причині звернення за медичною допомогою у зв`язку з гострим зубним болем), що є поважною причиною та підтверджується довідками лікарів. (а.с.25).

Такий висновок не відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечує факту відсутності на роботі 04 квітня 2018 року в робочий час, при цьому наводить своє обґрунтування такої відсутності. З огляду на цю обставину, акт складений адміністрацією від 16 квітня 2018 року про її відсутність на роботі не має визначального значення (а.с.27).

Як вбачається з акту від 20 квітня 2018 року, ОСОБА_1 відмовилась надати керівництву Фонду пояснення про причини відсутності її на робочому місці 04 квітня 2018 року (а.с.29).

Довідки про її перебування на консультації у лікарів 04 квітня 2018 року, були нею направлені поштою керівництву Фонду 27 квітня 2018 року. (а.с.26).

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом МОЗ України 13.11.2001р. № 455 та зареєстрованої в Мінюсті України 4 грудня 2001 р. за № 1005/6196, а саме п. 1.1. тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

1.2. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Згідно з п. 2.19., особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Як вбачається з долучених до справи копій довідок лікарів від 04 квітня 2018 року, вони не засвідчені печаткою лікувально-профілактичного закладу та на них не зазначено часу проведеної консультації.

Отже, ці довідки не відповідають зазначеним вище вимогам та відповідно не є тими документами, що підтверджують тимчасову непрацездатність Нікітіної Н.П., а тому у місцевого суду були відсутні підстави для скасування Наказу Голови фонду Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі № 7-к від 03 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Що стосується стягнення з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, починаючи з 21 травня 2018 року по 30 травня 2018 року у сумі 4882 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн 10 коп., то таке стягнення проведено за відсутності правових підстав передбачених ст.ст.116,117 КЗпП України, за умовами яких, відповідальність роботодавця настає при невиплаті розрахунку при законному звільненні. Оскільки своє звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним, то згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 заявлені та судом першої інстанції задоволені вимоги про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час її вимушеного прогулу, зокрема і в період з 21 травня 2018 року по 30 травня 2018 року. Тобто, місцевим судом застосована подвійна матеріальна відповідальність роботодавця, а тому 4882,10 грн. стягнуто на користь ОСОБА_1 безпідставно.

Що стосується стягнення з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати у розмірі 1062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 36 коп., то ця вимога відповідно до ст.12,81 ЦПК України є не доведеною.

Оскаржене рішення місцевого суду містить лише вимогу ОСОБА_1 про стягнення 1062,36 грн. та висновок про її задоволення. Доказів, розрахунків та обґрунтування суми цього стягнення рішення не містить.

Отже, виходячи з наведеного вище, рішення місцевого суду у зазначеній частині підлягає до скасування, а в решті рішення слід залишити без змін.

Зокрема, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо визнаннянезаконною не виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком тимчасової непрацездатності АДЖ № 890556 та зобов`язання відповідача здійснити таку оплату, не дивлячись на лист Фонду соціального страхування № 06-01-08-1059 від 16 травня 2018 року, в якому зазначається про відсутність підстав для його оплати, оскільки на час перевірки медична документація на його видачу відсутня.

Місцевим судом вірно зазначено, що ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, під який не підпадає випадок з ОСОБА_1 .

Що стосується визнання незаконними ненадання відпусток та зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку, то з матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідачу були подані заяви 03 травня 2018 року - про надання чергової щорічної відпустки; 08 травня 2018 року - про надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ст. 10 Закону України «Про відпустки» та соціальної відпустки на підставі ст. 19 Закону України «Про відпустки»; 25 травня 2018 року - про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Жодна з цих заяв відповідачем задоволена не була.

Місцевий суд обґрунтовано задовольнив цю вимогу позивачки посилаючись на ст. 45 Конституції України, якою гарантується кожному працівнику право на відпочинок, яке забезпечується, зокрема, наданням оплачуваної щорічної відпустки та інших видів відпусток.

Згідно зі ст. 75 КЗпП України, громадяни, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної осо би, надаються щорічні (основна і додаткові) відпустки із збереженням на цей період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 , як мама чотирьох дітей і дитини до 3-х років, відповідно до ст. 182-1 КЗпП України та ст. 10, 25 Закону України «Про відпустки» мала додаткові підстави для отримання відпустки, які відповідачем були проігноровані.

Згідно наказу № 9-к від 21 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності стало невиконання наказів голови Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі від № 21 від 03 травня 2018 року, № 23 від 07 травня 2018 року та № 24 від 08 травня 2018 року, а також за неналежне виконання посадових обов`язків, згідно п 4.1., п. 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку та розділу ІV Посадової інструкції головного спеціаліста з кредитно-договірних та економічних питань Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

З даною посадовою інструкцією ОСОБА_1 була ознайомлена 18 травня 2018 року (а.с.34-35).

Місцевий суд розгорни та проаналізувавши обов`язки позивачки дійшов вірного висновку, що накази голови фонду про виконання ОСОБА_1 роботи, визначеної в наказах виходять за межі посадових обов`язків ОСОБА_1 , які були передбачені Посадовою інструкцією №31 від 30 липня 2012 року, тому виконання будь-яких інших обов`язків, не передбачених посадовою інструкцією, є незаконними.

В наказі № 9-к від 21 травня 2018 року, зазначено, що серед підстав його винесення є невиконання позивачем протокольного доручення за підсумками наради із працівниками Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі від 16.05.2018 та акт про ненадання пояснень щодо невиконання наказів № 21 від 03.05.2018, № 23 від 07.05.2018 та № 24 від 08.05.2018 ОСОБА_1

З урахування доступу до документів позивачем було подано інформацію по потенційних кредиторах голові фонду.

Дані обставини представником відповідача ні у відзиві, ні в судовому засіданні належними та допустимими доказами не спростовані.

Крім того, слушно зазначено судом першої інстанції, що строк виконання протокольного доручення був встановлений до 22 червня 2018 року, а ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за невиконання доручення вже 21 травня 2018 року.

Наказом № 10-к від 21 травня 2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням до 18 травня 2018 року протокольного доручення за підсумками наради із працівниками Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі від 16 травня 2018 року, відмовою від надання письмових пояснень щодо даного факту, неналежне виконання посадових обов`язків, згідно п 4.1., п. 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку та розділу ІV Посадової інструкції, враховуючи систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи попередні застосовані заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести - ч. 6 ст. 179 КЗпП з ініціативи власника не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли можливе звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Як встановлено судом позивач є матір`ю чотирьох дітей, найменший дитині виповнилося 2 роки.

Що стосується наказу № 10-к від 21.05.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » то місцевий суд обґрунтовано його скасував, навівши відповідні правові підстави та мотиви і поновив ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з кредитно-договірних та фінансово-економічних питань Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

Відповідно до ст. ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 тадовідки про середній заробіток ОСОБА_1 місцевим судом вірно було обраховано розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та на користь позивачки стягнуто 85924 (вісімдесят п"ять тисяч дев"ятсот двадцять чотири) грн. 96 коп.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування в частині визнання незаконним та скасування наказу № 7-к від 03.05.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; стягнення з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4882 грн 10 коп.; та невиплаченої заробітної плати у розмірі 1062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 36 коп. з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

В решті рішення, судом першої інстанції при його ухваленні були дотримані вимоги процесуального законодавства та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення в іншій частині, зокрема поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року скасувати в частині:

визнання незаконним та скасування наказу № 7-к від 03.05.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

стягнення з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, починаючи з 21 травня 2018 року по 30 травня 2018 року у сумі 4882 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн 10 коп.;

стягнення з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 1062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 36 коп. і в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений : 03 липня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.В. Бондаренко