Справа № 442/2709/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2345/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю прокурора Панькевича Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2018 року у справі за позовом Заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області та ОСОБА_1 про скасування рішення Дрогобицької міської ради, визнання недійсним договору та зобов'язання звільнити земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2018 року позов заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 1.4 рішення сесії Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року за № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення».

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 24 кв. м. вартістю 52.726,32 грн., привівши її у стан, не гірший ніж було отримано за договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь прокуратури Львівської області (розрахунковий рахунок № 0774 УДКСУ у м. Києві, МФО 820172, ідентифікаційний код юридичної особи - 02910031) 5600 гривень судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1..

В апеляційній скарзі посилається на те, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснене нею в порядку встановленому наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 20111 року №244 Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив»язки тимчасової споруди.

Крім того, відповідно до Генерального плану м. Дрогобича, затвердженого рішенням 25 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №769 «Про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м. Дрогобича», територія на якій встановлено особистий сервітут ОСОБА_1. - це частина території запланованої у генплані міста автостоянки і не є парковою зоною.

У поданому позові прокурором не було обґрунтовано належними доказами порушення державного інтересу встановленням особистого строкового сервітуту ОСОБА_1. - на території запланованої містом автостоянки.

Суд першої інстанції не встановив до компетенції якого органу віднесенні відповідні повноваження захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, пов'язаних із використання спірної земельної ділянки, не вказав з посиланням на норми чинного законодавства, які саме функції здійснює такий орган у спірних відносинах, а також не визначив, коли саме такий довідався або міг довідатись про вчинення цього договору, а відтак вважає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у позові прокурора - відмовити.

В судове засідання відповідачі не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1., на даний час, не являється суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки вказану діяльність 21.11.2016 року припинено за власним рішенням - номер запису 2013750, вид діяльності-роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям.

23 вересня 2015 року 65 сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення №1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення». Даним Рішення, зокрема, у пункті 1.4. надано дозвіл відповідачу по справі ОСОБА_1., що проживає на АДРЕСА_2, на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв. м. на встановлення малої архітектурної форми на ОСОБА_1 для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років.

Пунктом 2.2. Рішення № 1728 від 23 вересня 2015 року передбачено суб'єктам підприємницької діяльності зазначені в п. 1.4 укласти договори особистого строкового сервітуту з управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради (Р. Росоха) на територію (об'єкти благоустрою) в м. Дрогобич, визначені для розміщення тимчасових споруд.

03 жовтня 2016 року між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. укладено Договір № 6 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Згідно з пунктами 1.1. та 1.2. предметом цього Договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» (ОСОБА_1.) на територію (об'єкт благоустрою) в ОСОБА_1 (навпроти магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1») на якій буде розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності площею 24,0 кв. м., об'єктом особистого строкового сервітуту за цим Договором є територія (об'єкт благоустрою) в ОСОБА_1 (навпроти магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1») загальною площею 24,0 кв. м., розташування та межі якої зазначено в схемі розміщення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для розміщення підприємницької діяльності.

09 листопада 2012 року 25 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято Рішенням № 769 «Про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м. Дрогобича». Відповідно до Генерального плану міста Дрогобича, територія, яка відведена під розміщення тимчасових споруд згідно умовних позначень, належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків, скверів, зон відпочинку.

20 лютого 2013 року сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення № 964 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території м. Дрогобича (зонінг)». Згідно з планом зонування території міста Дрогобич, вищезгадана територія відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони - зона озеленених територій загального користування.

30 січня 2017 року Дрогобицька місцева прокуратура звернулась з запитом до Відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі Львівської області з вимогою надати наступну інформацію: до якої категорії земель належать землі парку і хто є власником чи землекористувачем ОСОБА_1 (колишній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»).

01 лютого 2017 року у відповідь на запит прокурора Відділ Держгеокадастру у м. Дрогобичі надав лист, яким повідомив, що землі парку по ОСОБА_1 відповідно до Державної статистичної звітності форми 6-зем належать до категорії земель рекреаційного призначення шифр рядка 86. Інформація щодо власників чи землекористувачів земель парку по АДРЕСА_1 у відділі відсутня, відповідно відділом не погоджувалась протягом 2014 - 2016 років технічна документація, щодо земельних ділянок по вказаній адресі.

06 лютого 2017 року Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради у відповідь на запит позивача № 04/13-2555 від 06.12.2016 року повідомив, що договори на встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності не були зареєстровані відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, повідомляється, що територія, яка відведена під будівництво тимчасових споруд належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків, скверів, зон відпочинку. А згідно з планом зонування території міста Дрогобича вищевказана територія відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони - зона озеленених територій загального користування.

17 лютого 2017 року Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради у відповідь на лист позивача від 13.02.2017 року № 04/13-263 вказує, що рішенням сесії № 215 від 31.03.2016 року «Про визнання виконавчого комітету Дрогобицької міської ради органом приватизації та орендодавцем комунального майна територіальної громади м. Дрогобича» не передбачено повноважень щодо укладення договорів земельного сервітуту у м. Дрогобичі.

22 березня 2017 року позивач отримав відповідь на запит від 20.03.2017 року, зокрема, в якій Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради вказує, що акти прийому-передачі земельних ділянок по АДРЕСА_1, згідно з договорами земельних сервітутів відсутні. Крім того, надано Акт обстеження земельної ділянки від 21.03.2017 року, яким встановлено, що робочою комісією здійснено виїзд на ОСОБА_1 (колишній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1») та проведено обстеження використання вищезазначених земельних ділянок згідно з умовами укладених договорів. Встановлено, що на земельних ділянках ведуться земельні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту глибиною приблизно 1 м. та шириною 1,2 м. по периметру сімох земельних ділянок виділених відповідно до рішення № 1728 від 23.09.2015 року. Таким чином, будівельні роботи на вищевказаній земельній ділянці проводяться без погодження з контролюючими органами та Дрогобицькою міською радою та з порушенням умов п. п. 4.4.5 договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.

Статтею 60 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що особливій охороні підлягають природні території та об'єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ. Природні території та об'єкти, що підлягають особливій охороні, утворюють єдину територіальну систему і включають території та об'єкти природно-заповідного фонду, курортні та лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні та інші типи територій та об'єктів, що визначаються законодавством України.

Згідно з статтею 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму. На території рекреаційних зон забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням. Режим використання цих територій визначається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, місцевими радами відповідно до законодавства України.

Главою 9 Земельного кодексу України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Частиною третьою та четвертоюстатті 52 Земельного кодексу України встановлено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що земельна ділянка площею 24 кв. м., яка передана Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. за Договором № 6 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, належать до категорії земель рекреаційного призначення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування.

Статтею 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно з частиною першою статті 20 вищевказаного закону встановлено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Елементами (частинами) об'єктів благоустрою є: малі архітектурні форми (п. 9 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Крім того, частиною 2 вищезазначеної статті закріплено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Так, 23 вересня 2015 року 65 сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення». Даним Рішенням, зокрема, у пункті 1.4 надано дозвіл ОСОБА_1. на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв. м. на встановлення малої архітектурної форми на ОСОБА_1 для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років.

Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) згідно з ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно з ч. першою ст. 20 вказаного вище закону землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); тощо.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що приймаючи оскаржене рішення, Дрогобицькою міською радою не було дотримано ряд вимог передбачених законом, зокрема тих, які стосуються складення проекту землеустрою ОСОБА_1. у передбаченому законом порядку.

На підтвердження чого, у матеріалах справи наявний лист Відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі, яким повідомив, що землі парку по ОСОБА_1 відповідно до Державної статистичної звітності форми 6-зем належать до категорії земель рекреаційного призначення шифр рядка 86. Інформація щодо власників чи землекористувачів земель парку по ОСОБА_1 у відділі відсутня, відповідно відділом не погоджувалась протягом 2014 - 2016 років технічна документація, щодо земельних ділянок по вказаній адресі.

Крім того, частиною другою статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Рішенням Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» надано дозвіл ОСОБА_1. на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв. м. на встановлення малої архітектурної форми на ОСОБА_1 для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті оскарженого рішення Дрогобицькою міською радою, не було дотримано наведених вище вимог земельного та природоохоронного законодавства, зокрема, Дрогобицькою міською радою неправомірно надано дозвіл ФОП ОСОБА_2 на укладення договору особистого строкового сервітуту, та передано в користування частину земельної ділянки площею 24 кв. м., адже така не є ні власником жодного об'єкту нерухомості, ні землекористувачем суміжної земельної ділянки, для обслуговування яких їй потрібен сервітут.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично відповідачу ОСОБА_1. передано в оренду частину земельної ділянки без дотримання порядку такої передачі, без визначення меж земельної ділянки, внаслідок чого було вирито котлован та зруйновано родючий шар ґрунту на площі, що значно перевищує надану відповідачу по договору особистого строкового сервітуту, і, згідно поданих документів, заходить на територію парку.

Так, статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з статтю 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Досліджені судом матеріали справи, свідчать про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення № 1728 від 23 вересня 2015 року Дрогобицькою міською радою не було дотримано вимог чинного законодавства, що встановлено вище. Крім того, прийняте рішення, спрямоване на порушення державних інтересів.

Тому, розглянувши вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування п. 1.2 рішення сесії Дрогобицької міської ради № 1728 від 23 вересня 2015 року «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

23 вересня 2015 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» надано дозвіл ОСОБА_1. на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв. м. на встановлення малої архітектурної форми на ОСОБА_1 для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років.

Пунктом 2.2 вказаного Рішення передбачено суб'єктам підприємницької діяльності зазначеним в п. 1.4 укласти договори особистого строкового сервітуту з управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради (Р. Росоха) на територію (об'єкти благоустрою) в м. Дрогобич, визначені для розміщення тимчасових споруд.

03 жовтня 2016 року укладено оспорюваний Договір між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП ОСОБА_1. № 6 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Виконавчий комітет на момент укладення спірного Договору не був наділений повноваженнями на укладення такого договору, що підтверджується листом самого відповідача від 17 лютого 2017 року наданого.

Крім того, абзацом 2 частини 2 статті 100 Земельного кодексу України закріплено, що земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частиною першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут).

Згідно з ч. 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 цього Кодексу Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, абзацом третім пункту 8 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено зокрема, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Судом першої інстанції встановлено, що Договір між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. № 6 від 30 жовтня 2016 року про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності підлягав державній реєстрації, однак такої реєстрації проведено не було, тому позовні вимоги позивача про визнання недійсним зазначеного договору є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, адже такий договір вважається таким, що не укладений (не вчинений).

21 березня 2017 року робочою комісією Дрогобицької міської ради здійснено виїзд на ОСОБА_1 (колишній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1») та проведено обстеження використання вищезазначених земельних ділянок згідно з умовами укладених договорів. Такою комісією, встановлено, що на земельних ділянка ведуться земельні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту глибиною приблизно 1 м. та шириною 1,2 м. по периметру сімох земельних ділянок виділених відповідно до рішення № 1728 від 23.09.2015 року. Таким чином, будівельні роботи на вищевказаній земельній ділянці проводилися без погодження з контролюючими органами та Дрогобицькою міською радою та з порушенням умов п. п. 4.4.5 договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Також, зазначені факти проведення будівельних робіт підтверджуються долученими до матеріалів справи фотокопіями.

Враховуючи наведене, суд вірно встановив, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача ОСОБА_1. звільнити земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 24 кв. м. вартістю 52.726,32 грн., привівши її у стан, не гірший ніж було отримано за договором є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що територія, на яку спірним рішення Дрогобицької міської ради №1728 від 23.09.2015 встановлено особистий строковий сервітут ОСОБА_1. є територією автостоянки, а не паркова зона не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Генерального плану міста, затвердженого вищевказаним рішенням органу місцевого самоврядування територія, яка відведена під розміщення тимчасових споруд згідно умовних позначень, належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків та скверів, зон відпочинку.

Крім цього, згідно плану зонування території М.Дрогобича, затвердженого рішення сесії Дрогобицької міської ради №964 від 20.02.2013, вище вказана територія відноситься до ландшафно-рекреаційної зони - зони озеленених територій загального користування. Слід зазначити також, що відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у М.Дрогобичі №10/1322/0.0-295/2-17 від 01.02.2018 землі парку на АДРЕСА_1 згідно Державної статистичної звітності форми 6-зем належить до категорії земель рекреаційного призначення (шир рядка 86).

Не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи ОСОБА_1. про недотримання вимог процесуального закону в частині визначення органу, уповноваженого представляти інтереси держави у спірних правовідносин та в частині повідомлення цього органу про звернення прокурора до суду місцева прокуратура вважає таке безпідставним з огляду на наступне.

На думку апелянта таким органом має бути Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

Однак, в силу вказівок ч.2 ст.45 ЦПК України (в редакції на час подачі позову місцевої прокуратури) виключно прокурору належить право визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в інтересах якого подається позов.

Такі ж висновки містяться у рішенні Конституційного Суду України №1-1/99 від 08.04.1999 у справі щодо представництва прокуратурою інтересів держави, де суд вказав, що прокурор самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Крім цього, згідно з п. 1 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 14.01.2015 за №15 центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Згідно з положенням про ГУ Держгеокадастру у Львівській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 за №308 Головне управління є територіальним органом Держгеокадастру.

Разом з тим, вказаним Положенням не передбачено повноважень щодо звернення названого центрального органу виконавчої влади до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння, а посилання ОСОБА_1. на повноваження територіальних органів ГУ Держгеокадастру щодо звернення до суду з позовом стосується виключних випадків - відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Враховуючи, що у визначеному чинним законодавством державного органу, уповноваженого здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, відсутні повноваження щодо звернення до суду, вважаю, що прокурор, пред'являючи даний позов в інтересах держави, правомірно набув статус позивача, у зв'язку з чим судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позову

Аналогічні висновки щодо участі прокурора зроблено Вищим господарським судом України у аналогічних спорах - у постановах від 14.05.2015 справа №926/1280/14; 03.06.2015 справа №926/1360/14; 22.04.2015 справа №926/1348/14.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини у справі Трегубенко проти України від 02.11.2004, де, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи суд ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес (п.54 рішення).

З викладеного вбачається, що вимогами ст.ст.5,6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», вищевказаними Положеннями передбачено здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, проте не передбачено повноважень вказаного органу щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення органу державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсним договору, а також звільнення земельних ділянок.

Таким чином, можна стверджувати, що при ухваленні спірних пунктів зазначених рішень та укладеного договору строкового особистого сервітуту Дрогобицька міська рада діяла з порушенням зазначених норм чинного законодавства та всупереч інтересам територіальної громади, а прокурором обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

. Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.