Cправа № 329/9/19
Провадження №2-о/329/5/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді - Ломейка В.В.,

за участю секретаря - Богдан І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, представник заявника адвокат ОСОБА_2, заінтересована особа: Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем, своєю матір'ю, ОСОБА_3 на час відкриття спадщини 03.04.2014р. за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, смт. Чернігівка, вул. Весняна, 13.

Заява обґрунтована тим, що заявниця разом з матір'ю з 01.03.2011р. до 03.04.2014 року проживала без реєстрації по вул. Весняній, 13 в смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. 03 квітня 2014 року матір померла. Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно житловий будинок №13 по вул. Весняній (колишня Комсомольська) в смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. На час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3, оскільки та тяжко хворіла, була інвалідом і потребувала стороннього догляду.

Звернувшись до приватного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у його видачі через пропущений строк звернення з заявою про прийняття спадщини, хоча заявниця вважала, що прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України.

Заявнику необхідно встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для прийняття спадщини, яка відкрилась після померлої матері, тому заявник вимушена звернутися до суду із вказаною заявою.

В судовому засіданні заявник та його представник адвокат ОСОБА_4 заяву підтримали та просили задовольнити.

Від Чернігівської селищної ради надійшло клопотання за підписом селищного голови ОСОБА_5, про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечує (а.с.24).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, поряд з нею в будинку №13 по цій же вулиці проживала ОСОБА_3, з якою постійно до дня її смерті проживала донька, ОСОБА_1, так як за станом здоров'я ОСОБА_3 потребувала сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що знайома з заявницею з 1984р., разом працюють, мешкають по-сусідству. Також вказала, що ОСОБА_1 постійно проживала разом з матір'ю по вул. Весняній, 13 в смт. Чернігівка Запорізької області, до дня смерті матері, здійснила її поховання.

Суд, заслухавши заявника та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи та надані документи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 293478 від 04.04.2014р., ОСОБА_3 померла 03.04.2014 року (а.с.8).

ОСОБА_1 дійсно є донькою ОСОБА_3, що підтверджується її свідоцтвом про народження, де ОСОБА_3 вказана як матір (а.с.13).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 08.10.1988р., заявник змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок №13 по вул. Весняній (колишня Комсомольська) в смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, належний спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності (а.с.9).

Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Окрім заявника інших спадкоємців немає.

Постановою від 23.10.2017 року №695/02-31 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропущений строк для прийняття спадщини.

Заявниця зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але з 01.03.2011р. року по день смерті ОСОБА_3 -03.04.2014р., фактично проживала спільно з матір'ю без реєстрації за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, смт. Чернігівка, вул. Весняна, 13.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку.

Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час його смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов'язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.

Згідно роз'яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Та обставина, що заявник проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент смерті останньої, підтверджується довідкою Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №4442 від 05.12.2018, згідно якої ОСОБА_1 фактично проживала без реєстрації разом з ОСОБА_3 до моменту її смерті, 03.04.2014 року за адресою: вул. Весняна, буд. 13, смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області та наданими в суді поясненнями свідків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги заявника, ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню

Одночасно суд приймає до уваги, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Керуючись ст.ст. 13, 264-265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, представник заявника адвокат ОСОБА_2, заінтересована особа: Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із спадкодавцем, ОСОБА_8, на час відкриття спадщини 03 квітня 2014 року за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, смт. Чернігівка, вул. Весняна, буд. №13.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В.Ломейко

Повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року.