ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8757/18 Головуючий суддя І інстанції Короткий І.П.
Провадження № 22-ц/818/320/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року у складі судді Короткого І.П. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому зазначила, що 29.10.2017 з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ-21150 реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, не надавши дорогу позивачу на нерегульованому пішохідному переході, здійснив наїзд на позивача, внаслідок чого останній було заподіяно тілесні ушкодження. У зв'язку з вказаними подіями позивач проходила лікування, на які витратила 2144,23 грн., та санаторно-курортне лікування, на яке витратила 4025 грн., які позивач просила стягнути з відповідача. Крім того, вказаними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої позивач просила стягнути з відповідача 10000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2144 (дві тисячі сто сорок чотири) гривні 23 копійки на відшкодування майнової шкоди, 10000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього в загальному розмірі 12144 (дванадцять тисяч сто сорок чотири) гривні 23 копійки.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього моральної шкоди та відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на його необґрунтованість.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв'язку між фактом ДТП та загостренням у неї псоріазу. Зазначено, що ОСОБА_2 не було аргументовано розміру моральної шкоди у 10000 грн., та така аргументація відсутня у рішенні суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не було подано.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ОСОБА_1 рішення районного суду оскаржене лише в частині стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції в іншій частині рішення суду не переглядає.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає не в повній мірі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищено небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

За правилами ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2017 з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ-21150 реєстраційний номер НОМЕР_1 та порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, не надавши дорогу позивачу на нерегульованому пішохідному переході, здійснивши наїзд на позивача, останній було заподіяно тілесні ушкодження. У зв'язку з вказаними подіями позивач проходила лікування, на які витратила 2144,23 грн.

Ці обставини підтверджуються постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2017, медичною документацією позивача, товарними та касовими чеками про придбання позивачем ліків.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що внаслідок наїзду позивачу заподіяна моральна шкода винними діями відповідача, та заявлений позивачем розмір такої шкоди є справедливим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про доведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачеві, проте, вважає її розмір непропорційним.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання щодо наявності та обґрунтованості розміру заявленої шкоди підлягають врахуванню роз'яснення, надані судам у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди».

Пунктами 3, 4, 5 зазначеної Постанови роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно до ст.137 ЦПК (ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, моральна шкода ОСОБА_2 була обґрунтована ушкодженням здоров'ю внаслідок наїзду та необхідністю захищати свої права у судовому порядку.

ДТП, внаслідок якої було травмовано позивача, сталась 29.10.2017, що підтверджено постановою Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року у справі № 643/14767/17. (а.с. 3)

З консультативного висновку лікаря-спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. Проф. О.І. Мещанінова» №10/19409 від 29.10.2017 вбачається, що ОСОБА_2 було діагностовано забій м'яких тканин грудного та поперечного відділу хребта, правого колінного та гомілковостопного суглобів. (а.с. 4).

З копії Картки медичної №197 ОСОБА_2 вбачається, що наявність у неї захворювання на псоріаз була діагностовано ще 26.01.2007, тобто, до дня ДТП. (а.с. 11)

Станом на 16.11.2017 вказане захворювання перейшло у стадію загострення та вимагало амбулаторного лікування позивача з 16.11.2017 по 27.11.2017, що вбачається із Довідки КЗОЗ «Обласний шкірно-венерологічний диспансер № 2» Зміївського району Харківської області від 16.04.2018.

Всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач не спростував належними і допустимими доказами причинно-наслідковий зв'язок між ДТП, тілесними ушкодженнями та загостренням хвороби псоріаз.

При цьому вина відповідача у скоєнні цього ДТП, внаслідок чого позивачу було завдано тілесних ушкоджень, була встановлена наведеним вище судовим рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, яке відповідно до ч. 4 ст. 80 ЦПК України має преюдиціальне значення по цій справі, що свідчить про знаходження цих двох подій у причинно-наслідковому зв'язку.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стан здоров'я позивача погіршився саме після ДТП, тобто внаслідок цих подій. Суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням позивача на те, що ДТП є значним психотравмуючим фактором, оскільки призводить до тривалих моральних переживань, пов'язаних з душевними стражданнями внаслідок отриманих травм та психологічного шоку в момент ДТП.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що недоведеним є факт спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок ДТП.

Однак, судом першої інстанції всупереч положень ст. 263, 264 ЦПК України, не наведено мотивів, на підставі чого він вважає доведеним розмір шкоди 10000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди на підставі поданих позивачем медичних документів суд апеляційної інстанції відповідно до вказаних норм ст.ст. 23, 1167 ЦК України враховує, що внаслідок ДТП позивач пережила психологічний шок, значний фізичний біль та душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я загостренням хвороби, на підставі чого вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди є доведеним лише на суму 6000 грн., а не 10000 грн., як помилково вирішив суд першої інстанції.

За правилами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, оскільки висновок суду в частині розміру стягнення моральної шкоди, не відповідають обставинам справи; порушує норми процесуального і матеріального права, тому відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення в цій частині підлягає зміні.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України немає.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року - змінити зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди до 6000 (шість тисяч) гривень.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.