Провадження № 22-ц/812/637/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.

за участі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, -

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2018 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гуденко О.А., за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення незаконно стягнених коштів,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення незаконно стягнених коштів.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що Банк самостійно, без рішення суду стягує з його заробітної картки НОМЕР_1 відсотки нараховані за кредитною карткою НОМЕР_2, а тому просив в порядку забезпечення позову до розгляду справи по суті заборонити АТ КБ "ПриватБанк" списувати із його заробітної картки № НОМЕР_1 відсотки за кредитом, штраф та пеню.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено АТ КБ "ПриватБанк" списувати із заробітної картки ОСОБА_2 № НОМЕР_1 відсотки за кредитом, штрафи та пеню - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і постановити у справі нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та просив залишити її без змін, відхиливши апеляційну скаргу Банку.

У судовому засіданні позивач та його представник просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам цивільно-процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з обсягу позовних вимог, співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, необхідності вжиття заходів у вказаний у заяві спосіб, оскільки невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз'яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пред'явив до АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що з 18 березня 2014 року по теперішній час він продовжує військову службу, а відтак на нього поширюються вимоги Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов'язань перед Банками, а також відсотки за користування кредитом.

Проте, з жовтня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» незаконно стягує із заробітної плати, яка перераховується на картковий рахунок НОМЕР_1, кошти в рахунок погашення відсотків за кредитною карткою НОМЕР_2. Загальна сума безпідставно набутих коштів становить 19 659 грн.87 коп., які позивач і просить стягнути на свою користь.

На підтвердження своїх доводів ним надано виписки з карткового рахунку НОМЕР_2.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір, який випливає із кредитних правовідносин, порядку виконання кредитних зобов'язань сторонами.

Враховуючи, що предметом спору є правомірність стягнення відповідачем грошових коштів, які продовжують стягуватись, що може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони списання відсотків за кредитом, штрафів та пені.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в ухвалі.

Відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи надані заявником докази суд першої інстанції прийшов до висновку саме щодо обґрунтованості його припущень стосовно можливих наслідків невжиття таких заходів, і колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Доводи апелянта обґрунтованості припущень заявника не спростовують.

А відтак аргументи апеляційної скарги щодо ненадання ОСОБА_2 належно обгрунтованих доказів стосовно того, що в разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не заслуговують на увагу.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та в силу ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

______________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.