Справа № 487/1944/18
Провадження № 2/487/1289/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Притуляк І.О.,

за участю: - секретаря судового засідання Янковець Г.А.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщені суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 року, ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог, зазначила що з 30.06.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у шлюбі у них народилося двоє неповнолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з разом нею, згоди щодо утримання дітей між нею та ОСОБА_2 не досягнуто, що і стало підставою для її звернення до суду з вказаним позовом. При визначенні розміру аліментів, просила суд врахувати хворобу молодшого сина, наслідком якої є значні додаткові витрати на утримання дитини, його лікування та розвиток. Окрім того просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

15.08.2018 року судом було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.01.2019 року, заочне рішення по справі за заявою представника відповідача адвоката ОСОБА_3 було скасовано, та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на стягненні аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача з моменту її звернення до суду з позовом, тобто з 12.04.2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні обставини, викладені у позовній заяві підтвердила, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково. Проти стягнення аліментів в цілому не заперечував, однак просив суд визначити їх розмір у твердій грошовій сумі 2500 грн., щомісячно, починаючи з жовтня 2018 року. В обґрунтування заявленого посилався на те, що офіційно не працює та має мінливий дохід. Також зазначив, що вони з ОСОБА_4 спільно проживали, вели господарство та утримували неповнолітніх дітей до жовтня 2018 року, а отже стягнення аліментів з квітня 2018 року є безпідставним.

У судовому засіданні представник відповідача, позицію викладену ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, зазначивши, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі буде ґрунтуватися на положеннях закону, та відповідати інтересам сторін. Також зазначив, що витрати повязані з хворобою ОСОБА_6, відносяться до додаткових витрат, та питання щодо їх стягнення має вирішуватися в окремому порядку, відповідно до ст..185 СК України, а отже зазначені ОСОБА_4 обставини не мають бути прийняті судом, при визначені розміру аліментів.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані письмові докази, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, 30.06.2009 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції про що зроблено відповідний актовий запис № 253. (свідоцтво про шлюб 1-ФП № 052541).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження 1-ФП №111400 від 06.09.2009 року) та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження 1-ФП №147744 від 24.05.2011 року).

Неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з квітня 2018 року проживають разом із позивачем за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Ф-3 №82 виданою 15.01.2018 року ТОВ «Миколаївдомсервіс» та Актом про проживання від 04.03.2019 року.

При цьому суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_5, щодо періоду спільного проживання з позивачкою до жовтня 2018 року, Так з Повідомлення Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області від 20.04.2018 року, вбачається, що 30.03.2018 року ОСОБА_4 зверталася до поліції з заявою щодо прийняття мір реагування до відповідача, який за місцем проживання вчиняє насильство в сімї (сварки), що узгоджується з показами позивачки, в тій частині, що після сварки у березні 2018 року вона вимушена була переїхати проживати до своєї матері за адресою АДРЕСА_2, та безпосередньо підтверджується, дослідженим судом, актом про проживання.

Посилання відповідача на повідомлення Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області від 08.10.2018 року, як на підтвердження факту спільного проживання сторін є неспроможним, виходячи з сукупності вищеперерахованих доказів по справі. При цьому, позивач у судовому засіданні надала пояснення, що 05.10.2018 року дійсно приходила до квартири АДРЕСА_3 з метою забрати зимові речі дітей.

Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо утримання неповнолітніх синів не досягнуто, а отже аліменти на утримання дітей у відповідності до вимог Глави 15 СК України повинні бути стягненні за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обовязку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що малолітній ОСОБА_6 є дитиною зі встановленою інвалідністю діагноз дитячий аутизм з порушенням комунікативних функцій, експресивне порушення мовлення, потребує лікування, курсів реабілітації та постійного стороннього догляду, що підтверджується, Консультаційним висновком спеціалістів №254 від 07.07.2017 року та Медичним висновком на дитину-інваліда від 13.07.2015 року , згідно якого ОСОБА_6 є дитиною інвалідом до 18 років, тобто до 02.05.2029 року.

Потреба у постійних значних додаткових витратах на дитину повязаних з її станом, також підтверджується наданими ОСОБА_4 квитанціями по оплаті корекційного навчання дитини, придбання спеціального харчування та медикаментів.

У судовому засіданні відповідачем не спростовано тієї обставини, що він працює ді-джеєм у розважальних закладах, про що позивачкою надано скріншоти з його сторінок у соціальних мережах та флаєри, інших утриманців ОСОБА_2 не має.

З урахуванням встановленого, суд вважає, що відповідач зобовязаний та спроможний надавати матеріальну допомогу своїм дітям, з визначенням аліментів у розмірі саме Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу), враховуючи постійні потреби дитини-інваліда. Доказів зі сторони ОСОБА_2 про його тяжкий матеріальний стан, або інших доказів, які б вказували на неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, суду не надано.

Суд вважає неспроможними твердження представника відповідача, щодо того, що хвороба ОСОБА_6, та повязані зі станом здоровя дитини витрати, не мають бути враховані судом при визначені розміру аліментів, а є обставинами, які підлягають зясуванню у разі предявлення вимоги, щодо стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки на думку суду, ОСОБА_6 за своїм станом є дитиною з особливими потребами для забезпечення рівня життя, достатнього для його фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку, матеріальні витрати на це, на думку суду, повинні бути враховані при визначені розміру аліментів, саме у зазначеній частці.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на той факт, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід, а отже розмір аліментів має бути визначеним у твердій грошовій сумі, оскільки положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, законодавець надав право вибору способу стягнення аліментів лише тому з батьків, з ким проживає дитина, що повністю відповідає, перш за все інтересам дитини, а також особи з якою дитина проживає.

Щодо вимоги ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, повязана з підготовкою справи до розгляду; допомога, повязана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, повязана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Беручи до уваги, що позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру №0410/18-1-ор від 10.04.2018 року про сплату 2500 грн., про те не надано розрахунку та обґрунтування даних витрат, суд вважає, що у їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю.

Згідно ст.141 ч.6 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст..ст. 10,18,23,76,279,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення старшим з дітей повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах сплати платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3; адреса проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5; адреса проживання ІНФОРМАЦІЯ_6; РНОКПП: НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 05.04.2019 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк