Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 289/1401/15-ц

провадження № 61-46361св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С. Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2016 року у складі головуючого-судді Невмержицького І. М. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він з відповідачем ОСОБА_2 є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1 , кожному із них належить на праві власності по Ѕ ідеальної частини будинку.

З урахуванням того, що відповідач відмовляється від добровільного поділу будинку в натурі, ОСОБА_1 , зменшивши позовні вимоги, а саме відмовившись від вимог про поділ земельної ділянки, просив здійснити поділ спірного житлового будинку відповідно до варіанту № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року № 012/15.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено.

Здійснено поділ в натурі жилого будинку згідно з варіантом № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 012/15 від 24 лютого 2016 року.

Виділено ОСОБА_1 : кімнату 1-6 площею 16,5 кв. м, вартістю 16 420 грн, коридор 1-1 площею 9,4 кв. м, вартістю 9 354 грн, кладову 1-2 площею 3,5 кв. м, вартістю 3 483 грн, кухню 1-3 площею 10,4 кв. м, вартістю 10 350 грн, господарські будівлі і споруди: сарай «Б» вартістю 12 900 грн, погріб «И» вартістю 3 756 грн, вбиральню «У» вартістю 2 016 грн, огорожу М 1-2 (1/2 частину) вартістю 1 185 грн, що складає реальну (арифметичну) частку (51/100) від всього домоволодіння вартістю 59 464 грн.

Виділено ОСОБА_2 : кімнату 1-5 площею 22,6 кв. м, вартістю 22 490 грн, кімнату 1-4 площею 13,2 кв. м, вартістю 13 136 грн, літню кухню «В», вартістю 20 425 грн та огорожу М1-2 (1/2 частину) вартістю 1 185 грн, а всього по будівлям та спорудах (49/100) на суму 57 236 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 провести ремонтно-будівельні роботи, направлені на забезпечення ізольованого користування та розпорядження приміщеннями, які виділяються співвласникам, одне від одного з урахуванням висновку експерта по варіанту № 3 та проведеного розподілу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 114 грн, грошової компенсації різниці при відступі реальних часток від ідеальних.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що запропонований експертом варіант поділу жилого будинку № 3 є найбільш доцільним та правильним, оскільки містить найменший відступ від ідеальних часток й відповідну меншу вартість різниці у таких частках, є найбільш оптимальним та збалансованим, з урахуванням прав та інтересів кожного із співвласників, можливості виділу часток та мінімальних витрат, необхідних для переобладнання приміщень, наближений до складеного між сторонами порядку користування. Інші запропоновані експертом варіанти поділу будинку передбачають значно більший відступ від рівності часток сторін та значно більшу доплату, яку позивач, як людина похилого віку (81 рік) не має можливості сплатити на користь відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог та здійснення поділу спірного жилого будинку в натурі відповідно до визначеного експертом варіанту № 3, який є найбільш оптимальним, з урахуванням прав, інтересів та можливостей сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким здійснити поділ спірного жилого будинку згідно варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року № 012/15.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої і апеляційної інстанцій при визначенні варіанту поділу спірного будинку не врахували доводи позивача та надані нею докази, рекомендації судового експерта щодо поділу будинку з урахуванням безпеки проживаючих у ньому людей, не взяли до уваги реальний фізичний стан спірного будинку на сьогодні, а також той факт, що він має великі дефекти, такі як тріщини у зовнішніх стінах, тріщини між стелею, дахом і стінами, що перешкоджає проведенню ремонтно-будівельних робіт по переплануванню будинку й безпідставно здійснили поділ жилого будинку відповідно до варіанту № 3, а не варіанту № 1, на якому наполягала відповідач.

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 28 листопада 2018 року відзиві ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що мотиви касаційної скарги є неправдиві та не відповідають дійсності, а суди дійшли законного і об`єктивного висновку та визнали варіант № 3 поділу спірного будинку найбільш вдалим, як з точки зору розміру відношення часток, площі, вартості так і мінімальних грошових компенсацій, урахувавши похилий вік позивача та його стан здоров`я.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що на підставі договору дарування від 06 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 набув право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 . Співвласником іншої Ѕ частини вказаного жилого будинку є відповідач ОСОБА_2 .

Згідно технічного паспорту, виготовленого 04 квітня 2012 року Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що жилий будинок АДРЕСА_1 складається з коридору 1-1 площею 9, 4 кв. м, кладової 1-2 площею 3, 5 кв. м, кухні 1-3 площею 10, 4 кв. м, кімнати 1-4 площею 13, 2 кв. м, кімнати 1-5 площею 22, 6 кв. м, кімнати 1-6 площею 16, 5 кв. м, загальною площею 75, 6 кв. м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року № 012/15 поділ спірного жилого будинку відповідно до ідеальних часток співвласників та вимог нормативних документів вбачається можливим при умові відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності.

Вказаним висновком судової експертизи запропоновано три варіанти поділу спірного будинку із відступом від ідеальних часток співвласників, зі сплатою відповідної грошової компенсації та за умови здійснення сторонами ремонтно-будівельних робіт для забезпечення ізольованого користування приміщеннями.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Установивши, що сторони у справі не досягли згоди щодо виділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності, а запропонований висновком експертизи варіант № 3 поділу спірного будинку в натурі є найбільш прийнятний з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує менше матеріальних витрат, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, з метою захисту права ОСОБА_1 на володіння та користування належним йому нерухомим майном, урахувавши його похилий вік та стан здоров`я.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки її доводам щодо реально стану спірного будинку, який перешкоджає проведенню ремонтно-будівельних робіт по переплануванню будинку та безпідставно здійснили поділ жилого будинку відповідно до варіанту № 3, а не згідно варіанту № 1, на якому вона наполягала, на увагу не заслуговують, оскільки всі три варіанту поділу спірного жилого будинку, запропоновані висновком експертизи з відступами від ідеальних часток співвласників, з необхідністю сплати відповідної компенсації та проведення ремонтно-будівельних робіт, направлених на забезпечення ізольованого користування та розпорядження нерухомістю. Натомість обраний судами попередніх інстанцій варіант поділу № 3 є найбільш оптимальним, зручнішим та має мінімальне відступлення від ідеальних часток. Варіантів без переобладнань жилого приміщення експертом не запропоновано.

Інші аргументи ОСОБА_2 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення, при їх ухваленні судами не було допущено порушень норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює дію постанови Апеляційного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Апеляційного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко