Апеляційне провадження №22-ц/824/991/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» про визнання правочину удаваним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

18 квітня 2017 року між позивачем та Всеукраїнською благодійною організацією «Український фонд культури», який в подальшому змінив назву на ВБО «Український фонд культури імені Бориса Олійника», були укладені „гарантійні зобов'язання 3". Вказує, що такі правочин фактично за своїм змістом є договором оренди, оскільки передбачає передачу відповідного майна в користуванняза відповідну плату на певний період з встановленням прав та обов'язків сторін та їх відповідальності.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати „гарантійні зобов'язання 3" удаваним правочином, який насправді є договором суборенди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 рокупозовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам, ухвалення судом рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що твердження апелянта є надуманими і помилковими, такими, що не відповідають дійсності, вводять суд в оману, суперечать матеріалам справи та нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду просить залишити без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, які були предметом розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того що позивачем не було належним чином надано до суду відповідних доказів на підтвердження своїх посилань. В той же час колегія суддів, погоджуючись з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову, вважає необхідним змінити оскаржуване рішення в частині мотивів для такої відмови у задоволенні позову.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Своє право на звернення з даними позовними вимогами до суду позивач обґрунтовував тим, що укладені між сторонами „гарантійні зобов'язання 3" порушують його права та зачіпають охоронювані законом інтереси. В той же час ні в позовній заяві, ні в ході її розгляду як судом першої, так і судом апеляційної інстанції не зміг пояснити, в чому саме полягають порушення невизнання або оспорення його прав, свобод чи законних інтересів.

Оскаржуваний позивачем документ було підписано обома сторонами по справі. Ними ж було в повному обсязі виконано встановлені таким документом обов'язки сторін. Вказані „гарантійні зобов'язання 3" діяли по 31.12.2017 року і жодних претензій в період дії такого правочину сторонами одна до одної не висувалося. Більш того, по закінченню дії „гарантійних зобов'язань 3" сторонами було укладено „гарантійні зобов'язання 4" схожого змісту.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи позивачем не було наведено та належним чином підтверджено наявність жодного порушеного його права або оспорюваного інтересу, за захистом якого він звернувся до суду, колегія суддів констатує відсутність в даному випадку підстав для судового захисту таких прав, свобод та інтересів позивача, відтак й відсутність підстав до задоволення позову саме з цієї причини.

При вирішенні справи колегія суддів також зважає на те, що за твердженнями позивача лише в ході виконання сторонами укладених ними „гарантійних зобов'язань 4" між ними виник конфлікт, за вирішенням якого позивач й звернувся до суду. В той же „гарантійні зобов'язання 4" є самостійним правочином, що не був предметом розгляду даної справи та не оцінювався судом.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, однак з інших, ніж це зазначено судом першої інстанції, підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року в частині мотивів відмови у задоволенні позову змінити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько