ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про визнання недійсним іпотечного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Чіркова Г.Є.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про визнання недійсним іпотечного договору.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є онуками позивача. З рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року позивач дізналася про те, що 19.08.2008 під час укладення між її невісткою ОСОБА_5 та ПАТ «Сведбанк» іпотечного договору № 2619/0808/71-079-Z-1, були порушені права її неповнолітніх онуків.

Так, позивач наголошувала, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали право на користування жилим приміщенням, що передавалося в іпотеку, а відтак при укладенні спірного договору необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування.

Враховуючи наведене просила, визнати недійсним зазначений договір іпотеки та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна за договором іпотеки про передачу в іпотеку квартири № АДРЕСА_2.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 363/2894/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5860/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Чірков Г.Є. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказувала, що протиправність договору іпотеки встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2017. Судом помилково застосовано позовну давність до вимог позивача.

Крім того, наголошувала, що договір іпотеки укладено без дозволу органу опіки та піклування, що призвело до порушення прав малолітніх дітей.

Вважала, що є безпідставним посилання суду про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже строк переривався та має обраховуватися з моменту повноліття ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які перебувають у зареєстрованому шлюбу, мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

19.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір № 2619/0808/71-079-Z-1, яким забезпечено належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору від 19.08.2008, укладеного між сторонами, зокрема, щодо повернення ОСОБА_5 кредиту у сумі 115 000, 00 доларів США.

Згідно умов вказаного договору іпотекодавець передав банку майно, а саме: квартиру № 110 у будинку № 3 на площі Шевченка у місті Вишгород Київської області (а.с.17-19).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій (а.с. 16).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_8 до ПАТ «Омега банк», третя особа - ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ТОВ «Кредитні ініціативи», Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору, відмовлено повністю.

Згідно з договором іпотеки від 19 серпня 2008 року та анкетою-заявою на отримання кредиту на час укладення кредитного договору і іпотечного договору ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_1. ОСОБА_5 повідомила банк про наявність двох неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні із позовною заявою позивачем пропущений строк позовної давності. При цьому судом встановлено порушення прав дітей при укладенні спірного договору.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповіднодо ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний іпотечний договір між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 був укладений 19.08.2008.

У позовній заяві ОСОБА_2 наголошувала, що про укладення даного договору їй стало відомо лише у липні 2017 році, зокрема після ознайомлення з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2017.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що про існування іпотечного договору вона дізнатися раніше не мала можливості позивач суду не надала.

Як вбачається з правового висновку роз'яснень, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України зводиться до того, що обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду є недостатнім.

При цьому, слід звернути увагу на те, що з аналогічними позовними вимогами до суду звертався ОСОБА_6, якому рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2017 в задоволені позову відмовлено.

Також, суд надає оцінку тому факту, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося за рішенням суду від 22.05.2014, шляхом проведення прилюдних торгів.

Так, встановлені у справі обставини свідчать про те, що при зверненні із позовною заявою, строк позовної давності ОСОБА_2 був пропущений, а доводи апеляційної скарги щодо переривання строку та обраховування його з моменту повноліття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому до уваги не приймаються.

Крім того, суд дійшов правильного висновку щодо права на захист дітей бабою або дідом за наявності відомостей про утримання та виховання неповнолітніх дітей їх батьками.

Так, колегія суддів погоджується, що позивачем не доведено факту самозахисту онуків відповідно до вимог ст. 258 СК України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді