22-ц/812/79/19Провадження № 22-ц/812/79/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/3641/18 за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 12 жовтня 2018 року під головуванням судді - Гуденко О.А., в приміщені того ж суду по справі за позовом

Публічного Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 15 листопада 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 23 квітня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 106889 грн. 75 коп., яка складається 11522 грн. 52 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 86751 грн. 05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5066 грн.18 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказане Банк просив стягнути зазначену заборгованість з ОСОБА_1

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором в сумі 23 512 грн. 45 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 11522 грн. 52 коп., заборгованість по процентам - 10370 грн. 28 коп., заборгованість штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1119,65 грн. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду змінити в частині відмови в стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом за підвищеною ставкою та ухвалити в цій частині нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не прийняв до уваги положення Умов та Правил надання банківських послуг, до яких під час підписання договору приєднався відповідач, в частині права банку на підвищення процентної ставки за користування кредитом, а також те, що банк підвищуючи процентну ставку повідомив про таке позичальника шляхом надіслання повідомлення на його фінансовий телефон.

Також, апелянт вказує на те, що відповідач після підвищення процентної ставки здійснював часткову оплату заборгованості за кредитом, що свідчить про його згоду на таке. Апелянт зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг (далі -Умови) є складовою частиною кредитного договору, а тому окремий підпис сторін цих умов не потрібен.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також дотримання єдності практики розгляду подібних спорів зупинено провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 754/13763/15-ц (провадження № 14-438цс18), прийнято відмову АТ КБ «ПриватБанк» від апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з наведеним, ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2019 року поновлено апеляційне провадження у даній справі.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Так, судом першої інстанції у справі встановлено, що 15 листопада 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 (далі-Позичальник) отримав кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 15 листопада 2013 року, у якій указано, що вона разом з Умовами і Тарифами Банка складає між сторонами кредитний договір (а.с. 9).

Надання кредитних коштів позичальнику на виконання умов вказаного договору підтверджується розрахунком заборгованості станом на 23 квітня 2018 року, який Банком викладено у формі фактичного руху коштів по банківському рахунку за спірним кредитним договором.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, кредитна заборгованість за вказаними розрахунками Банку становить 106889 грн. 75коп., з якої: заборгованість за кредитом - 11522 грн. 52 коп., заборгованість по процентам - 86751 грн. 05 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3050 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 5066 грн. 18 коп. - станом на 23 квітня 2018 року (а.с. 7-8).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобов'язаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта (а.с.16 зв.).

Так, нараховуючи кредитну заборгованість, банк на час укладення кредитного договору, виходив з процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 30 %, проте в подальшому починаючи з вересня 2014 року вказана процентна ставка була підвищена до 34, 8 %, а з квітня 2015 року до 43, 2 % (а.с.7).

Однак, районний суд, визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, визначив суму процентів за користування кредитними коштами за три роки, виходячи з розміру відсоткової ставки у 30 %, тобто без урахування підвищення вказаної процентної ставки застосованої позивачем. Таким чином, на користь позивача судом стягнуто тіло кредиту -11522 грн. 52 коп., проценти за користування кредитом -10370 грн. 28 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. і 1119 грн. 65 коп.- штраф (процентна складова).

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі наводить доводи, щодо безпідставності зменшення судом розміру процентної ставки.

З цього приводу районний суд, в оскаржуваному рішенні вказав, що Умови додані позивачем до позову, не містять підпису відповідача, як позичальника. Тому, районний суд дійшов висновку, що суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами за підвищеною процентною ставкою.

Такий висновок суду відповідає вимогам наведених норм закону, та практиці ВСУ викладеної в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 та постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, про що також вірно зазначив районний суд.

Вказаний правовий підхід застосовано і Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду зокрема в постановах від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц.

Великою Палатою Верховного Суду на цей час не ухвалено рішення про відступлення від наведених правових висновків.

За вказаних обставин, районний суд обґрунтовано визначив розмір процентів за користування кредитом в розмірі 30 % без застосування підвищеної процентної ставки.

Доводи апеляційної скарги стосовно необхідності застосування правових висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року по справі №755/18246/15-ц не заслуговують на увагу з наведених вище причин. Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказане питання не розглянуто, а наведені висновки відповідають постановам Касаційного суду у складі ВС, які були ухвалені після постанови на яку вказує апелянт.

Враховуючи межі апеляційного оскарження, в іншій частині вказане рішення не підлягало апеляційному перегляду.

Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, в зв'язку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Л.М. Царюк