г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4036/19
Номер провадження 2/213/1938/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М.

секретар судового засідання Ладухіна І.С.,

за участю - представника позивача адвоката Гузєва І.Г.,

представника відповідача Мельника М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович, до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 86 460 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 04.01.1971 по 01.10.1973 позивач працював машиністом розрихлювала, та з 01.10.1973 по 21.08.1986 машиністом бульдозера в кар`єрі ЦТА "ІнГЗК", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", виконував роботи в умовах впливу загальної вібрації, що перевищувала гранично допустимий рівень, в наслідок недосконалості технологічних механізмів.

Загальний стаж роботи Позивача на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає - 15 років та 7 місяців.

У зв`язку зі шкідливими умовами праці, які характеризувалися впливом на Позивача дії вібрації, показники яких перевищували нормативні через недосконалість технологічних механізмів, з вини Відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання, а саме вібраційну хворобу другої стадії з полірадікулонейропатією на шийному і попереково-крижовому рівні з помірним порушенням біомеханіки хребта, генералізованим ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою 3 стадії, 2 ступінь, гіпертензивне серце. Ризик 4 (ГМПК в басейне правої СМА (2007р.) у вигляді лівобічної пірамідної недостатності, астено-вестибулярного синдрому.

Згідно з п.19 Акту №19 ф.П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання», до осіб, які порушили законодавство про охорону праці, віднесено керівництво кр`єру «ІнГЗК». Як зазначено в п.17 цього Акту, причинами виникнення професійного захворювання позивача є тривала робота ( 15 років 7 місяців) в умовах вібрації.

Висновками медико-соціальної експертної комісії від 14.10.2009 позивачу було визначено ступень втрати професійної працездатності - 20% по вібраційній хворобі.

Зазначив, що з вини Відповідача позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, йому протипоказана важка робота в умовах вібрації, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

В зв`язку з отриманим професійними захворюваннями змінилося його життя, погіршилися нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, задишкою, яка виникає навіть при незначних фізичних навантаженнях, частий кашель, підвищена пітливість, зниження слуху на обидва вуха, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах.

Перебуваючи на лікуванні, він не міг і в наступному не зможе вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані. Зазначив, що на даний час самопочуття не поліпшується, що завдає їй моральних страждань.

Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати Відповідач.

Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 20 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яка становить 4173 грн. (4173,00 грн. х 20 = 83 460,00 грн.).

Ухвалою від 29.10.2019 відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Після отримання копії ухвали суду та позовного матеріалу, в установлені судом строки, Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи тим, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці».

Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Як зазначає Відповідач, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я.

Представник відповідача вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячно страхові виплати на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Крім цього, в період своєї праці на підприємстві ПРАТ «ІНГЗК», Позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Представник Відповідача просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, 20% втрати професійної працездатності Позивача - це 20% зниження здатності виконувати ним трудові обов`язки за професією, за якою він працював в останні роки. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя.

До того ж, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди саме у 83460,00 грн. позивачем не обґрунтовано, така сума не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою, тому просить у позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача в період часу з 04.01.1971 по 01.10.1973 та з 01.10.1973 по 21.08.1986 машиністом розрихлювача, та машиністом бульдозера, звільнений за переведенням до профспілки ІнГЗК, де продовжував працювати до 09.11.2009 року та звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію /а.с.22-25/.

Як вбачається із повідомлення про профзахворювання за формою П-3 позивачу 20.08.2009 встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої ст. з полірадікулонейропатією на шийному і попереково-крижовому рівні з помірним порушенням біомеханіки хребта, генералізованим ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою 3 ст., 2 ступінь, гіпертензивне серце. СН 1 ст. Ризик 4 (ГМПК в басейне правої СМА (2007р.) у вигляді лівобічної пірамідної недостатності, астено-вестибулярного синдрому. Як зазначено в цьому документі, виробничий фактор, шкідлива речовина, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання загальна транспортна вібрація. ОСОБА_1 протипоказана важка праця, робота в умовах вібрації, несприятливого мікроклімату, підземно /а.с.10/.

Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.09.2009, професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в кар`єрі "ІнГЗК" з 04.01.1971 по 01.101.1973 машиністом розрихлювача потужністю 110 к.с., з 01.10.1973 по 21.08.1986 машиністом бульдозера, ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу загальної вібрації, що перевищувала ОСОБА_2 , в наслідок недосконалості технологічних механізмів /а.с.11-13/.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія ДНА-02 за № 033750 від 14.10.2009 підтверджується встановлення позивачу безстроково втрати професійної працездатності у розмірі 20% в з`язку з вібраційною хворобою /а.с.8-9/.

З виписок з історії хвороби стаціонарного хворого, епікризів, наданих суду, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2009-2012 років перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №17» ДОР, ТОВ «Медиком». Відповідно до медичних документів, лікарями встановлено рекомендації: спостереження у лікаря терапевта, невропатолога, уникнення переохолоджень, санаторне-курортне лікування, обмеження статодинамічних навантажень на хребет, щорічний курси відновної терапії, амбулаторне лікування /а.чс.14-21/.

Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що позивач працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, де порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності позивачем також з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду.

Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 20 відсотків.

Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: актом розслідування причин професійного захворювання, медичними документами, довідкою про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, довідкою МСЕК.

Водночас суд враховує, що п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Також суд приймає до уваги, що в Акті розслідування хронічного професійного захворювання міститься висновок про наявність шкідливих умов праці ОСОБА_1 , а саме: залежно від впливу вібрації, клас умов праці у машиніста бульдозера 3.3 (шкідливий 3го ст.) /а.с.12/.

Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві ОСОБА_1 заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через біль у хребті, кінцівках, періодичний головний біль, періодичне підвищення тиску, задишку при навіть помірному навантаженні, частий кашель, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1).

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках.

При цьому суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд не погоджується із запереченнями Відповідача в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Адже, як випливає з Акту форми П-4 від 08.09.2009, компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, якими є робота впродовж 15 років та 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах виробничої вібрації, показники яких перевищували нормативні через недосконалість технологічних механізмів.

Суд враховує також, що комісією, яка проводила розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано начальнику ЦТА ОСОБА_3 розробити заходи по зменшенню вібрації на робочому місці машиніста бульдозера та машиніста розрихлювача до нормативних показників.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в ПРАТ «ІНГЗК» та ушкодженням його здоров`я. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди суду не надав.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача за професією - 15 років 7 місяців.

Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача ОСОБА_1 суму в розмірі 30 000 грн.

Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК».

З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Керуючись ст.ст.3,43,46 Конституції України, ст.13 Закону України «Про охорону праці», Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 81, 141, 228-229, 265, 274, 277, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 30 (тридцять тисяч) гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, р/р UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

Представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович, 50074, м. Кривий Ріг вул. Володимира Бизова, 5-Б;

Відповідач: ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - юридична адреса 50064, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 24.12.2019.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2019.

Суддя О.М. Нестеренко