справа № 570/6351/18
провадження № 2/570/567/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Бойчука К.М.,

представників відповідача Штогрин Л.В.,

Кириченко О.В.,

при секретарі судового засідання Кмін В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про скасування наказів органу Державного земельного кадастру про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, скасування державної реєстрації речового права,

в с т а н о в и в:

покликаючись на накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку, яку він хотів отримати, позивач у поданій до суду 26 грудня 2018 року позовній заяві просить

- скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24 січня 2018 року №17-224/16-18-СГ про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Великожитинської сільської ради Оівненського району Рівненської області,

- скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 14 лютого 2018 року №17-325/16-18-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки у власність площею 0.2015 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Великожитинської сільської ради Оівненського району Рівненської області,

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :05:025:0201, проведену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філіповим М.М. від 17 лютого 2-18 року за реєстраційним номером у Державному реєстрі прав 24951890.

У відзиві Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі клопотання від 22 червня 2017 разом із доданими матеріалами ОСОБА_1 та відсутності законних підстав для відмови у його задоволенні, Головним управлінням прийнято наказ від 25 липня 2017 № 17-2302/16-17-СГ про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,3000 га для ведення особистого селянського господарства на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Вищевказані накази про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийняті у повній відповідності до норм Земельного кодексу України, оскільки той факт, що раніше вже було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншим громадянам на ту ж земельну ділянку не є підставою для відмови у наданні такого дозволу. Тобто наявність прийнятих наказів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , який наданий раніше, та ОСОБА_1 не є підставою для відмови у наданні такого дозволу ОСОБА_2 .

На підставі клопотання ОСОБА_2 від 13 лютого 2018 року та враховуючи позитивний висновок експерта, наданий в порядку ст.186-1 ЗК України Головним управлінням прийнято наказ від 14 лютого 2018 року № 17-325/16-18-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу йому земельної ділянки площею 0,2015 га (кадастровий номер :05:025:0201) у власність. Таким чином, у Головного управління відсутні законні підстави для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу земельної ділянки.

В порядку інформаційної взаємодії між органами державної реєстрації прав Мінюсту і Держгеокадастру України, у Державному земельному кадастрі наявні відомості про те, що вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 відповідно до державної реєстрації Рівненським міським приватним нотаріусом Філіповим М.М. речового права на нерухоме майно (земельну ділянку) від 17.02.2018 за реєстраційним номером у Державному реєстрі прав 24951890. Враховуючи те, що на час розгляду клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та передачу йому земельної ділянки у власність, дана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності, Головне управління не було її розпорядником, а відтак воно правомірно відмовило позивачу у передачі її у власність.

Вважають, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не є правовстановлюючим документом на землю, не тягне за собою виникнення будь яких майнових прав на земельну ділянку, не є обставиною, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на землю. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у власність, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою. А тому, при прийнятті оскаржуваних наказів Головне управління розпорядилося землями запасу сільськогосподарського призначення державної власності. Більше того, законодавством не передбачено підстав для відмови у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо раніше вже було надано дозвіл на ту ж саму земельну ділянку іншій особі.

Позивач підтвердив лише те, що йому було надано лише дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Отже, у позивача ні право власності, ні право користування на земельну ділянку, яка є предметом спору взагалі не виникало. Таким чином, відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії),

Всіх учасників справи відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач ОСОБА_2 до суду не з"явився. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у його відсутність.

Позивач у судовому засіданні просить позов задоволити.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 липня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Зазначає, що після виготовлення проекту звернувся до відповідача з заявою про його затвердження. Проте його було повідомлено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, яку він бажав отримати у власність, накладається на землі приватної власності. На запит представника позивача отримано відповідь, що спірна земельна ділянка надана у приватну власність ОСОБА_2 та проведено її державну реєстрацію.

Вказує, що він має право на одноразове безоплатне одержання у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого сільського господарства у межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Внаслідок неправомірних дій відповідача він був позбавлений такого права. Зазначає, що йому завдана матеріальна шкода, оскільки він замовив роботи з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність та сплатив кошти за його виготовлення.

Представник позивача, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що надання позивачу дозволу бронює вказану земельну ділянку і відповідач не має права виносити щодо неї жодних рішень. Державний орган, надавши йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою, взяв на себе зобов`язання в майбутньому передати земельну ділянку саме йому у власність. Відповідач, надаючи дозвіл ОСОБА_2 , не врахував несприятливі наслідки щодо прав, свобод та інтересів позивача, у зв`язку з чим він був позбавлений права на завершення процедури відведення земельної ділянки у власність.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області позов не визнав, оскільки відповідач ОСОБА_2 за таким дозволом звернувся, надавши всі відповідні документи, тому відмовляти йому у наданні такого дозволу законих підстав не було, оскільки відповідач має право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою і діяв відповідно до процедури, так як немає заборони іншим бажаючим звертатися для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, при цьому не зобов"язані повідомляти всіх бажаючих. Такі роз"яснення надані Державним агенством земельних ресурсів України від 14 жовтня 2013 року № 22-28-0.17-17842/2-13.

Вважає, що спірна земельна ділянка не перебувала у позивача ні у власності, ні у користуванні, тому говорити про порушення його права безпідставно.

Суд, заслухавши їх пояснення, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Встановлено, що 22 червня 2017 року у заяві за №Я-3064/0/5-17 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з заявою, в якій відповідно до ст.118 ЗК України просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,30 га, яка розташована на території Великожитинської сільської ради Рівненського району для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 25 липня 2017 №17-2302/16-17-СГ відповідно до ст.15-1, 116, 118, 122 ЗК України, враховуючи узгоджену позицію із Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 0,3000 гектара, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зазначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства. Відділу у Рівненському районі Міськрайонного управління у Рівненському районі та м.Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області доручено забезпечити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

02 серпня 2017 року між позивачем та Державним підприємством "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" укладено договір №1722, відповідно до умов якого Виконавець зобов"язується виконати з дотриманням вимог законодавства проектні роботи з: розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, а Замовник прийняти та оплатити виконані роботи. Згідно акту приймання-передавання від 12 лютого 2018 №1 позивачеві передано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 08.09.2017 №1159. Станом на дату формування витягу від 13 лютого 2018 року № НВ-018 з Державного земельного кадастру інформація про зареєстроване право власності в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку з кадастровим номером :05:025:0201, розташовану за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Великожитинська сільська рада, площею 0,2015 га, - відсутня.

13 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер земельної ділянки :05:025:0201.

Листом від 27 лютого 2018 року за №Я-495/0-716/0/94-18 вказаний відповідач у відповідь на заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2015 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, повідомив його про те, що відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність, накладається на землі приватної власності. Враховуючи зазначене, відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача.

29 березня 2018 року представником позивача направлено адвокатський запит на адресу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, в якому він просив надати копію технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність яка накладається з земельною ділянкою з кадастровим номером: :05:025:0201, яка розташована на території Великожитинської сільської ради та відведена у власність для ведення особистого селянського господарства позивача. Листом від 03 квітня 2018 року за №29-17-0.2-1652/2-18 відповідач повідомив, що земельна ділянка з вказаним у адвокатському запиті кадастровим номером :05:025:0201 відсутня на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, оскільки в запиті допущена технічна помилка в кадастровому номері зазначеної земельної ділянки. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру запитувана земельна ділянка має кадастровий номер :05:025:0201. На підставі розробленого 27 грудня 2016 року "ТзОВ НІКОС землевпорядна компанія" проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок надана у приватну власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2015 га ОСОБА_2 , 23 травня 2017 року проведено її державну реєстрацію, оновлено відомості 28 лютого 2018 року і внесено до Державного земельного кадастру. Також повідомлено про те, що в порядку інформаційної взаємодії між органами державної реєстрації прав Мінюсту і Держгеокадастру України, у Державному земельному кадастрі наявні відомості про те, що вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності громадянина ОСОБА_2 відповідно до державної реєстрації Рівненським міським приватним нотаріусом Філіповим М. речового права на нерухоме майно (земельну ділянку) від 17 лютого 2018 року за реєстраційним номером у Державному реєстрі прав 24951890.

Водночас встановлено, що 18 січня 2018 року до Головного управління надійшло клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2015 га для ведення особистого селянського господарства на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. До клопотання були додані відповідні графічні матеріали із бажаним розташуванням земельної ділянки та лист Великожитинської сільської ради №18-487/0/1-18 від 23.01.2018, згідно з яким сільська рада повідомила про можливість відведення ОСОБА_2 бажаної земельної ділянки.

24 січня 2018 року наказом №17-224/16-18-СГ, за результатами розгляду заяви від 18 січня 2018 року, надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2015 гектара, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 14 лютого 2018 року №17-325/16-18СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2015 га громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Передано у власність громадянину ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2015 га (кадастровий номер :05:025:0201) для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

У зв"язку з цим листом від 27 лютого 2018 року за №Я-495/0-716/0/94-18 відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2015 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції. Ст.14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок приватизації земельних ділянок встановлений ст.118 ЗК України. Так, ч.6 даної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Ч.7 вказаної статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, особистого селянського господарства на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. Згідно із ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Ч.4 ст.122 ЗК України визначено повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За правилами ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст.122 цього Кодексу. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст.123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ст.791 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

На обґрунтування висновку про існування цивільно-правового спору сторона позивача покликається на державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 . Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Вирішуючи спір, суд перевірив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надав оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, з`ясував, що даний спір є приватноправовим і виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, що пов`язані зі здійсненням сторонами цивільних прав на земельні ділянки на засадах рівності; спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин є наслідком цього цивільного спору.

Аналіз наведених норм права у взаємозв`язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування громадян та визначено органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ст.123 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Відмовляючи у позові, суд виходив з недоведеності факту порушення особистих земельних прав позивача з вини відповідача. Відповідач як орган державної влади реалізував владні повноваження відповідно до вимог Закону, бо в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому зобов`язаний виконувати конституційний припис "право власності на землю набувається і реалізується виключно відповідно до закону" і додержуватися визначеного ЗК України порядку передачі земельної ділянки у приватну власність. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би заперечення відповідача, позивач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на необґрунтованість позову.

Крім того, звертаю увагу на таке, що Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки. Проект технічної документації земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою це ще не є набуття конкретного цивільного права чи інтересу, а є лише однією із умов для реалізації тією чи іншою особою можливості набути таке право в майбутньому за певною процедурою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав;

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про скасування наказів органу Державного земельного кадастру про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, скасування державної реєстрації речового права.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає по АДРЕСА_2

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, вул.С.Петлюри, 37 в м.Рівне, .

Повне судове рішення виготовлено 21 листопада 2019 року.

Суддя: Кушнір Н.В.