У х в а л а

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/2030/13-ц

провадження № 61-224 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня

2014 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 28 січня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо руйнування металевої огорожі між домоволодіннями позивача ОСОБА_2, що розташоване по

АДРЕСА_1, та відповідача ОСОБА_3, що розташоване по АДРЕСА_1 в

м. Старокостянтинові Хмельницької області.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 715 грн майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року у частині розміру відшкодування майнової шкоди змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 865 грн 80 коп. майнової шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 січня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування майнової шкодивідмовлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України (малозначна справа).

У січні 2019 року на розгляд до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій, просила судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 28 січня 2014 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 21 листопада 2018 року необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Ураховуючи, що рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року вже були предметом перегляду судом касаційної інстанції за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, за результатами якого постановлено ухвалу від 14 січня

2019 року про відмову у відкритті касаційного провадження, тому відсутні правові підстави для повторного розгляду поданої заявником у січні

2019 року касаційної скарги.

При цьому подання першої касаційної скарги представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5, не змінює склад сторін спору, оскільки у силу статей 58, 64 ЦПК України представник здійснює процесуальні права та обов'язки від імені особи, яку він представляє.

У зв'язку з цим у відкритті провадження слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 у частині оскарження рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2014 року, так як одночасно касаційна скарга подана і на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року і постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 рок,та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 1 715 грн - відшкодування майнової шкоди, яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Крім того, заявлена вимога немайнового характеру, а саме: усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

При цьому зазначена справа не підлягає обов'язковому розгляду за правилами загального позовного провадження, а ціна позову не перевищує визначений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскількиОСОБА_1 подалакасаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України, статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2014 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування майнової шкоди відмовити.

Суддя: Б. І. Гулько