Ухвала

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/13472/18

провадження № 61-22705ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року у справі за акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 08 серпня 2014 року отримала кредит у розмірі 600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 31 травня 2018 року вона має заборгованість у розмірі 116 004, 12 грн, що складається з: 20 537, 05 грн - заборгованості за кредитом, 95 467, 07 грн - заборгованість за відсотками.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, залишеним в силі постановою Київським апеляційним судом від 21 листопада 2019 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 20 537, 05 грн заборгованості за кредитом та 1 762, 00 грн судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

17 грудня 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) АТ КБ «ПриватБанк» направило до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в позові направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 116 004, 12 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа становить виняткове значення для банку, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за договором перешкоджає стабільній роботі АТ КБ «ПриватБанк», обмежує права та порушує майнові інтереси позивача, а також тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банка. Крім того касаційна скарга містить посилання на те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами не взято до уваги правових висновків Верховного Суду України та Верховного Суду за аналогічними справами. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року у справі за акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров