Справа № 569/5110/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів звернувся ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просять суд їх задоволити та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача борг в сумі 19000 (девятнадцять тисяч) доларів США, що становить 484186,06 грн. (чотириста вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят шість гривень 06 копійок).

Свої вимоги мотивують тим, що позивач надав відповідачу ОСОБА_2 в позику грошові кошти на загальну суму 19000,00 доларів США, що підтверджується розписками від 25 травня 2015 року та 01 вересня 2015 року, які власноруч написані позичальником.

Згідно розписки від 25 травня 2015 року ОСОБА_2 отримала від нього 13000 доларів США в рахунок продажу автомобіля «Рено Мастер» номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Мітсубісі Аутландер» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3, які зобовязувалась віддати не пізніше 25 листопада 2015 року, після оформлення відповідних довідок у МРЕВ ДАІ та усунення технічних несправностей. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується відповідною розпискою з підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також, згідно розписки від 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 отримала від позивача 6000 доларів США, які зобовязувалась повернути 10 вересня 2015 року.

Відповідач зобовязувалася повернути позивачу кошти 6000 доларів США не пізніше 10 вересня 2015 року і 13000 доларів США не пізніше 25 листопада 2015 року. Однак, у зазначений у розписках термін ОСОБА_2 своїх зобовязань не виконала, не передала позивачу зазначені вище кошти, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобовязання.

Як стало йому відомо, спірні автомобілі зареєстровані у МРЕВ ДАІ на відповідача ОСОБА_3, що робить неможливим виконання відповідачкою ОСОБА_2, своїх зобовязань перед позивачем.

Між ним та відповідачем фактично укладений попередній договір, сторони якого домовилися до 25 листопада 2015 року укласти договір купівлі-продажу вищевказаних автомобілів (основний договір) і в рахунок належних за цим договором платежу позивачем було сплачено відповідачу 13000 доларів США, а потім ще 6000 доларів США.

Розписку від 09 січня 2016 року написану від його імені в якій зазначено: «Я ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 всі позичені нею раніше кошти. Претензій не маю.» він не посвідчував.

Висновок експерта №1866/1873 з криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи дослідження підписів та судово-технічної експертизи реквізитів документів за матеріалами цивільної справи №569/5110/16-ц є не повним, просить суд при винесенні рішення не брати його до уваги.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, позивач вимушений звернутися до суду із вище вказаних підстав, просить суд задоволити його позов.

В судовому засіданні представник відповідачів заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з огляду на відсутність у відповідачів інтереси яких він представляє заборгованості перед позивачем.

Суду пояснив, що його довірителька ОСОБА_2 є субєктом підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем. На момент виникнення та існування правовідносин із позивачем, ОСОБА_2 успішно займалася торгівлею меблями в м.Рівному (ТЦ «Фоззі», ТЦ «Інна»), Луцьку (ТЦ «Варшавський», ТЦ «Глобус»), Хмельницькому (магазин «Набережний Квартал», «Планета Меблів»), Чернівцях (магазин «Імпульс»). На даний час цим бізнесом не менш успішно займається інша особа.

Час від часу підприємцю ОСОБА_2 потрібні були обігові кошти для закупівлі нових партій товару. Для цього ОСОБА_2 неодноразово позичала кошти у позивача ОСОБА_1 Зокрема, це мало місце в 2010-2015 роках. При чому, це відбувалося настільки часто, що сторони замість обліку повернення коштів за конкретною розпискою, вели загальний облік і фіксували повернення суми коштів без привязки до конкретної розписки. Так, за підсумками 2014 року ОСОБА_1 не віддав для ОСОБА_2 всі раніше видані нею розписки, а 01 січня 2015 року написав зустрічну розписку про те, що він отримав від ОСОБА_2 всі раніше позичені нею кошти і претензій до неї немає.

В 2015 році ОСОБА_2 також позичала у ОСОБА_1 кошти і повністю їх повернула до 09 січня 2016 року про що ОСОБА_1 також видав розписку. При цьому, ОСОБА_1 не повернув для ОСОБА_2М раніше отримані від неї розписки, у звязку з чим вони, мабуть, є у нього у наявності і він використав їх копії під час подання позову до суду.

Тому, твердження позивача про наявність в ОСОБА_2 боргу не відповідає дійсності; в силу ч.1 ст.599 ЦК України, зобовязання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 щодо повернення коштів є припинені фактом належного виконання, що підтверджується розпискою від 09 січня 2016 року написаної ОСОБА_1 в якій зазначено: «Я ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 всі позичені нею раніше кошти. Претензій не маю.».

Згідно висновку експерта №1866/1873 з криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи дослідження підписів та судово-технічної експертизи реквізитів документів за матеріалами цивільної справи №569/5110/16-ц вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1, розташований після рукописного запису «ОСОБА_1:» розписки від його імені, датованої 09 січня 2016 року, про отримання усіх позичених коштів від ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_1.

Фактичне подання позивачем позову зумовлене іншими обставинами.

Предявленням позову ОСОБА_1В, намагається заставити ОСОБА_2 вплинути на інших осіб, які винні ОСОБА_1 гроші.

ОСОБА_2 познайомила в 2012 році з ОСОБА_1 свою знайому ОСОБА_5, яка також має пов'язаний з меблями бізнес. Остання позичила у ОСОБА_1 грошові кошти, які повністю не повернула. Оскільки ОСОБА_1В, не зміг забрати свої гроші у ОСОБА_5, він почав тиснути на ОСОБА_2, як на успішного підприємця та вимагати її повернути борг ОСОБА_5 з якою ОСОБА_2 познайомила ОСОБА_1

Водночас, ОСОБА_2 ніколи не була поручителем за ОСОБА_5 та не зобовязувалася повертати її борги. Проте, після подання позову ОСОБА_2 була готова створити умови, за яких ОСОБА_5 змогла б повернути свій борг. Так, ОСОБА_2 в основному займалася мякими меблями, в той час, як ОСОБА_5 більше працювала з корпусними меблями. Відповідно, ОСОБА_2 готова була взяти до себе на роботу ОСОБА_5 (для роботи в сфері корпусних меблів), запропонувати їй достойну заробітну плату, за рахунок якої ОСОБА_5 змогла б за рік-півтора погасити свою заборгованість. Проте, позивач категорично відмовився зустрічатися та обговорювати будь-які варіанти вирішення цього питання, а вважає що зможе використати для цього суд. З врахуванням наведених обставин просить суд відмовити в задоволенні позову позивача до ОСОБА_2

Вимоги, заявлені позивачем до ОСОБА_3, до задоволення теж не підлягають, оскільки ОСОБА_3 не позичав особисто коштів у ОСОБА_1 і не зобовязувався йому їх повертати чи продавати ОСОБА_1 свої автомобілі.

ОСОБА_2 позичаючи кошти, діяла самостійно, водночас вона не мала прав на розпорядження належними ОСОБА_3 автомобілями.

Оскільки ОСОБА_2 має повну цивільну дієздатність, то вона особисто набуває цивільних прав та несе цивільні обовязки. Тому з цих підстав просить суд відмовити в задоволенні позову позивача до відповідача ОСОБА_3

Заслухавши учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами по справі відбувались різні договірні правовідносини, у відповідності до яких позивач надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 19000 (девятнадцять тисяч) доларів США.

Згідно розписки від 25 травня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 13000 доларів США в рахунок продажу автомобіля «Рено Мастер» номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Мітсубісі Аутландер» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3, які зобовязувалась повернути не пізніше 25 листопада 2015 року, після оформлення відповідних довідок у МРЕВ ДАІ та усунення технічних несправностей.

Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується відповідною розпискою з підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.3)

А, згідно розписки від 01 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 6000 доларів США в борг, які зобовязувалась повернути 10 вересня 2015 року. (а.с.4).

Встановлених судом обставин сторони не спростували.

Вимоги позивача, щодо виконання попереднього договору від 25 травня 2015 року до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 у своєму позові, між ним та відповідачем ОСОБА_2 фактично був укладений 25 травня 2015 року попередній договір купівлі-продажу автомобілів.

Основний договір, щодо купівлі цих автомобілів, за твердженнями позивача ОСОБА_1 мав бути укладений до 25 листопада 2015 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України, зобовязання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін) встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Основний договір між сторонами не укладений, від жодної із сторін на час подання позовної заяви до суду 25 квітня 2016 року та прийняття рішення по справі, не надходила пропозиція про укладення основного договору.

Отже, будь-які зобовязання ОСОБА_2 за попереднім договором від 25 травня 2015 року є припиненими, в тому числі щодо передачі автомобілів, оскільки основний договір не укладений протягом строку (у термін) встановленого попереднім договором, а саме до 25 листопада 2015 року, а також те, що жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Крім того, вимоги заявлені позивачем до відповідача ОСОБА_3, щодо виконання ним попереднього договору від 25 травня 2015 року до задоволення теж не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 особисто не отримував від позивача ОСОБА_1 коштів і не зобовязувався йому їх повертати чи продавати позивачу ОСОБА_1 свої автомобілі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договорами або актами цивільного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 отримуючи кошти від позивача, діяла самостійно, водночас вона не мала прав на розпорядження належними ОСОБА_3 автомобілями.

Відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 має повну цивільну дієздатність, то вона особисто набуває цивільних прав та несе цивільні обовязки.

Будь-які зобовязання ОСОБА_2 за попереднім договором від 25 травня 2015 року є припиненими, в тому числі щодо передачі автомобілів.

Так-як, відповідач ОСОБА_3 особисто не отримував коштів від позивача ОСОБА_1, то він і не може нести обовязок по їх поверненню, а відтак в задоволенні позову позивача до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити з вище наведених підстав.

Вимоги позивача, щодо стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 згідно розписки від 01 вересня 2015 року в сумі 6000 доларів США, які остання зобовязувалась повернути 10 вересня 2015 року до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повністю підтвердила пояснення представника ОСОБА_2 в тій частині, що ОСОБА_2 познайомила її в 2012 році з позивачем ОСОБА_1, оскільки вона також мала повязаний з меблями бізнес. Вона позичила у ОСОБА_1 грошові кошти, які повністю не повернула. Оскільки ОСОБА_1 не зміг забрати у неї свої гроші він почав тиснути на ОСОБА_2

У розписці від 09 січня 2016 року написаної позивачем ОСОБА_1, яка була досліджена в судовому засіданні зазначено: «Я ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 всі позичені нею раніше кошти. Претензій не маю.».

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №1866/1873 з криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи дослідження підписів та судово-технічної експертизи реквізитів документів за матеріалами цивільної справи №569/5110/16-ц вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1, розташований після рукописного запису «ОСОБА_1:» розписки від його імені, датованої 09 січня 2016 року, про отримання усіх позичених коштів від ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_1. Штрихи підпису від імені ОСОБА_1, розташованого після рукописного запису «ОСОБА_1:» розписки від його імені, датованої 09 січня 2016 року про отримання усіх позичених коштів від ОСОБА_2, виконані за допомогою паст для кулькових ручок.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_6, яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених обовязків повністю підтримала вказаний висновок експерта.

Відповідачем та його представником вказаний висновок експерта належними та допустимими доказами не спростований, власного висновку з даного приводу позивачем суду не подано, а тому даний висновок судом приймається, як достовірний, оскільки він не викликає будь-якого сумніву у його достовірності та неупередженості.

Укладений з відповідачем ОСОБА_2 договір від 09 січня 2016 року відповідач в судовому порядку не оспорив, у звязку з чим, він відповідно до правил ст.204 ЦК України є правомірним.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач та його представник не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог належними та допустимими доказами, а саме про наявність у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу перед позивачем згідно розписок від 25 травня 2015 року та 01 вересня 2015 року, а представник відповідачів спростував заявлені вимоги позивача належними та допустимими доказами, що відповідачка ОСОБА_2 отримані у ОСОБА_1 кошти повністю йому повернула до 09 січня 2016 року, про що позивач ОСОБА_1 надав відповідачу розписку від 09 січня 2016 року, тому з цих підстав позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.13,34,526,610,612,626,635,1046,1047,1049 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн..

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя :