Справа № 472/477/19
Провадження №2/472/275/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретарів

судового засідання - Фігурської К.М., Горбаненка А.О., - Ставніченко А.П.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 смт. Веселинове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що за період з 12.11.2018 року по 11.05.2019 року з її карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» без дозволу власника та держателя картки, безпідставно списало її грошові кошти на загальну суму 7577,61 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором. На неодноразові звернення до банку вона отримала відповідь про те, що списання даних коштів передбачено кредитним договором, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Вказує на те, що свої кредитні зобов`язання за договором виконала повністю, а тому дії відповідача щодо списання її коштів з її рахунку є незаконними.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31 травня 2019 року, просила суд стягнути на її користь з АТ КБ «ПриватБанк» 7577,61 грн. незаконно списаних коштів та 344,06 грн. процентів за їх користування.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але забезпечила участь в судовому засіданні свого представника ОСОБА_2 , який в судовому засідання позов пітримав та зокрема зазначив, що заборгованість за кредитним договором від 16.09.2010 року позивачем повністю була погашена і з того часу пройшло близко 9-10 років, а тому вважає дії відповідача протиправними та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, та з урахування письмових пояснень від 25.06.2019 року просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Стверджував, що позивач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, та своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації щодо умов кредитування 16 вересня 2010 року, якими передбачено згоду позивача на договірне списання Банком коштів з його карткових рахунків.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 16 вересня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів в розмірі 30% річних.

Укладений договір про надання банківських послуг складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», є публічною офертою, що містить істотні умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Згідно з пунктом 1.3.1.6 Умов та правила надання банківських послуг Клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором і купує/продає іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України.

Із банківського рахунку позивача АТ КБ «ПриватБанк» за період з 12.11.2018 року по 11.05.2019 року проведено списання грошових коштів на загальну суму 7577,61 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копіями смс-повідомлень про списання коштів, розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку.

Списання грошових коштів відбувалось з метою погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 16 вересня 2010 року.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема:

- умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;

- номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;

- назву отримувача;

- номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;

- перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без її розпорядження та згоди) списало грошові кошти в розмірі 7577,61 грн. з належного їй банківського рахунку.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 від 16 вересня 2010 року відсутні умови про те, що ОСОБА_1 доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяги з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємних частин, укладених між сторонами договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та Правил розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила надання банківських послуг.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.

Тому, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті відповідача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 вересня 2010 року) до моменту здійснення списання коштів з рахунку позивача (листопад 2018 року), звернення до суду із вказаним позовом (березень 2019 року), тобто відповідач міг додати до своїх заперечень проти позову витяги з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві ОСОБА_1 умов щодо прав Банку, в тому числі на договірне списання, надані банком витяги з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного між сторонами договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 83 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються позивачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 16 вересня 2010 року, шляхом підписання відповідної анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені анкетою-заявою.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в розмірі 7577,61 грн., що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати збитки, якщо інше не встановлено законом.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 11 вересня 2019 року (справа №751/631/17).

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 7577,61 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1073 ЦК України передбачена сплата процентів за безпідставне списання банком грошових коштів з рахунку клієнта.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене, відповідач зобов`язаний відповідно до вимог статті 1073 ЦК України та підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 13 грудня 2010 року справі № 3-58гс10; від 14 березня 2011 року у справі № 3-13гс11 та від 06 червня 2011 року у справі № 3-51гс11, за відсутності визначення договором банківського рахунку розміру процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та у разі неприйняття банком вкладів на вимогу, банк зобов`язаний сплатити клієнту проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відомості про прийняття банком вкладів на вимогу та розмір процентів за такими вкладами в матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, розрахунок процентів, які позивач має право одержати за користування відповідачем безпідставно списаними з його карткового рахунку грошовими коштами за період з 12 листопада 2018 року по 31 травня 2019 року (в межах заявлених позовних вимог) є наступним:

- за період з 12 листопада 2018 року по 26 квітня 2019 року - 37,43 грн., з розрахунку 460 (списана сума) грн. х 18 % х 165 днів / 365 днів + за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 7,94 грн., з розрахунку 460 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 45,37 грн.;

- за період з 26 листопада 2018 року по 25 квітня 2019 року - 27,44 грн., з розрахунку 368,55 грн. (списана сума) х 18 % х 151 день / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 6,36 грн., з розрахунку 368,55 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 33,8 грн.;

- за період з 21 грудня 2018 року по 25 квітня 2019 року - 32,63 грн., з розрахунку 525,09 грн. (списана сума) х 18 % х 126 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 9,06 грн., з розрахунку 525,09 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 41,69 грн.;

- за період з 24 грудня 2018 року по 25 квітня 2019 року - 1,52 грн., з розрахунку 25,08 грн. (списана сума) х 18 % х 123 дні / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 0,43 грн., з розрахунку 25,08 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 1,95 грн.;

- за період з 27 січня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 29,83 грн., з розрахунку 679,71 грн. (списана сума) х 18 % х 89 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 11,73 грн., з розрахунку 679,71 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 41,56 грн.;

- за період з 12 лютого 2019 року по 25 квітня 2019 року - 2,98 грн., з розрахунку 82,74 грн. (списана сума) х 18 % х 73 дні / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 1,43 грн., з розрахунку 82,74 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 4,41 грн.;

- за період з 04 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 21,62 грн., з розрахунку 827,16 грн. (списана сума) х 18 % х 53 дні / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 14,28 грн., з розрахунку 827,16 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 35,90 грн.;

- за період з 12 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 20,53 грн., з розрахунку 925,00 грн. (списана сума) х 18 % х 45 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 15,97 грн., з розрахунку 925,00 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 36,50 грн.;

- за період з 25 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 11,91 грн., з розрахунку 754,63 грн. (списана сума) х 18 % х 32 дні / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 13,03 грн., з розрахунку 754,63 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 24,94 грн.;

- за період з 29 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 0,16 грн., з розрахунку 11,68 грн. (списана сума) х 18 % х 28 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 0,20 грн., з розрахунку 11,68 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 0,36 грн.;

- за період з 09 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 2,38 грн., з розрахунку 284,01 грн. (списана сума) х 18 % х 17 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 4,90 грн., з розрахунку 284,01 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 7,28 грн.;

- за період з 12 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 6,39 грн., з розрахунку 925,00 грн. (списана сума) х 18 % х 14 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 15,97 грн., з розрахунку 925,00 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 22,36 грн.;

- за період з 14 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 0,07 грн., з розрахунку 11,20 грн. (списана сума) х 18 % х 12 днів / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 0,19 грн., з розрахунку 11,20 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 0,26 грн.;

- за період з 25 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року - 0,37 грн., з розрахунку 754,63 грн. (списана сума) х 18 % х 1 день / 365 днів+ за період з 26 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 13,03 грн., з розрахунку 754,63 (списана сума) грн. х 17,5 % х 36 днів / 365 днів, що разом становить 13,40 грн.;

- за період з 29 квітня 2019 року по 31.05.2019 року - 0,29 грн., з розрахунку 18,13 (списана сума) грн. х 17,5 % х 33 дні / 365 днів;

- за період з 11 травня 2019 року по 31.05.2019 року - 9,31 грн., з розрахунку 925.00 (списана сума) грн. х 17,5 % х 21 день / 365 днів, а всього - 319,38 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового судового на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" (споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав), з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1150,20 грн. (766,00 грн. +384,20 - забезпечення позову).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 14, 19, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код за ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , безпідставно списані з банківського рахунку кошти в сумі 7577 (сім тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 61 (шістдесят одна) копійку та проценти за користування грошовими коштами за період з 12.11.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 319 (триста дев`ятнадцять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок, а всього 7896 (сім тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код за ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1150,20 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 20 (двадцять) копійок.

Отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок UA6026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Відповідно до ч.7 та ч. 8 ст. 158 ЦПК України застосовані судом заходи забезпечення позову згідно з ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2019 року продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко