Ун.№ 756/7575/19
Пр.№ 2/756/4542/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретарі Ковган О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» про захист честі гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» про захист честі гідності та ділової репутації.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті інтернет видання «Народный Корреспондент» за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 були розміщені цитати висловлювань ОСОБА_4 , які містять недостовірну інформацію про позивача, а саме: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» ОСОБА_20. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7 …».

Вважає вказану інформацію недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача і підлягає спростуванню. Відповідальність за дані порушення мають нести відповідачі ОСОБА_4 та ТОВ «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» як автор оспорюваного матеріалу та власник веб-сайту, на якому він розміщений (відповідно).

Вказує на те, що поширена інформація є твердженням про факти, які не відповідають дійсності, вводять суспільство в оману щодо особи позивача, принижують його ділову репутацію. Висловлювання про те, що від позивача фактично лунали «погрози фізичної ліквідації» - містить звинувачення у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена КК України. Ствердний характер викладу інформації вказує саме на те, що позивачем вчинено злочин, не допускаючи припущень щодо цього.

Поширена інформація є негативною, оскільки створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб, завдаючи шкоди його репутації.

Декларування таких тверджень підриває довіру виборців до позивача як народного депутата України, дискредитує його, руйнує багаторічний позитивний імідж позивача як добросовісного громадянина. Так, позивач є громадським діячем, народним депутатом, Головою Комітету Верховної Ради України з питань культури і духовності.

З цих підстав просив визнати недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_4 та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» на веб-сайті nk.org.ua за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, що ОСОБА_8 погрожував фізичною ліквідацією ОСОБА_4 , а також зобов`язати ТОВ «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням в даній справі законної сили розмістити в мережі Інтернет на веб-сайті nk.org.ua під заголовком «Спростування недостовірної інформації» текст судового рішення у цій справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2018 року було відкрито провадження у справі.

07.11.2018 від відповідача ТОВ Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» на адресу суду найшов лист, в якому повідомлено суд про те, що вказане товариство не є власником веб-ресурсу http://nk.org.ua/. Дане товариство є реєстратором доменних імен та в інтересах ОСОБА_9 на підставі договору №864.18/DOMAIN зареєструвало доменне ім`я nk.org.ua. Також вказує на те, що не має технічної можливості здійснювати будь-які дії стосовно веб-сервера, даний сервер не є його власністю, не обслуговується ним та не розміщений в адресному просторі товариства. Вважає себе неналежним відповідачем в даній справі.

В судовому засіданні 28.03.2019 судом прийнято відзив відповідача ОСОБА_4 на позовну заяву, поданий його представником - адвокатом Кириленком І.І., в якому він просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, представник відповідача посилається на те, що в оригіналі публікації мало місце наступне висловлювання: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братсотво» ОСОБА_20. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 …», а спростувати позивач просить інформацію наступного змісту: « ОСОБА_8 погрожував фізичною ліквідацією ОСОБА_4 », тобто вдавшись до власної інтерпретації висловлювань відповідача ОСОБА_4 . Окрім цього, зазначено, що твердження відповідача, висловлені у інтерв`ю є припущеннями, які мають під собою певну основу. Так, 22.02.2016 відповідач ОСОБА_4 отримав від невідомої особи повідомлення на мобільний телефон наступного змісту: «Обращаюсь к Вам как человек, благодарный за освобождение из плена близких мне людей. Прошу отнестись максимально серьезно к следующей информации. ІНФОРМАЦІЯ_6 г. в 10:00 в Доме офицеров состоялась закрытое совещание руководителей различных украинских организаций, в том числе представителей «боевого крыла Майдана» и тер.батальйонов. Среди прочих присутствовали ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5. Эти особы настаивали на немедленной физической ликвидации ОСОБА_4 как представляющего угрозу для национально-демократической Украины». Після отримання даного повідомлення народним депутатом ОСОБА_15 04.10.2016 направлено депутатське звернення №113/04-10 на адресу Голови Національної поліції України ОСОБА_11 - заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якому зокрема зазначено, що про реальність сприйняття повідомлення про підготовку вбивства ОСОБА_4 свідчить та обставина, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_3 було організовано так званий «антиокупаційний форум» та марш, учасники яких звинуватили відповідача ОСОБА_4 у діях щодо дестабілізації ситуації в Україні та вимагали його арешту. ОСОБА_16 на особистій сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» розмістив анонс проведення вищевказаних заходів: ІНФОРМАЦІЯ_6 в Центральному будинку офіцерів за адресю.: АДРЕСА_1 . Печерським УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0008203, відкритому 24.12.2016 за фактом висловлювання погроз фізичною розправою відповідачу ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. До закінчення кримінального провадження і ухвалення вироку у ній, відповідач ОСОБА_4 не заявляв та не мав наміру заявляти у стверджувальній формі про те, що ОСОБА_3 погрожував йому фізичною ліквідацією, а лише висловив припущення щодо небезпеки, що існує для нього. Також у відзиві зазначено, про недоведеність позивачем того факту, що поширена інформація порушила його особисті немайнові права.

В судовому засіданні 10.05.2019 судом прийнято заяву про зміну предмету позову, в якій представник позивача просить визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_4 та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» на веб-сайті nk.org.ua за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, що подібні (до фізичної ліквідації ОСОБА_4 ) погрози звучали з вуст українського парламентаря - представника партії «Народний фронт» ОСОБА_3 . Крім того, просить суд зобов`язати ТОВ Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити в мережі інтернет на вебсайті nk.org.ua під заголовком «Спростування недостовірної інформації» текст судового рішення у цій справі.

Представник позивача - адвокат Кучерук Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Кириленко І.І. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що зазначені у відзиві.

Представник відповідача ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10:07 годині на веб-сайті інтернет видання «Народный Корреспондент» за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 було опубліковано інтерв`ю ОСОБА_19 під назвою «Возвращать нужно не территории, а людей». В даному інтерв`ю зазначено наступне: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» ОСОБА_20 Корчинский. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7 …».

Позивач просить суд визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача інформацію про те, що подібні (до фізичної ліквідації ОСОБА_4 ) погрози звучали з вуст українського парламентаря - представника партії «Народний фронт» ОСОБА_21 і спростувати її у спосіб, що визначений позивачем.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров`я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя..

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v. Austria» підкреслив, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. У цьому ж рішенні, Суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

При цьому Європейський суд з прав людини вказує, що різниця між оціночними судженнями і фактичними твердженнями може бути розпливчастою, і розмежування повинно проводитись з урахуванням певного ступеня фактичних доказів.

Оцінивши зміст публікації, поширення якої, на думку позивача, порушує його особисті немайнові права, суд вважає, що вона не містить посилань на дату, час та місце, способу дій позивача ОСОБА_3 , які б можна було б визначати як фактичне твердження про певні факти, що могли б бути перевірені судом з точки зору їх достовірності.

Крім того, у висловлюванні: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» ОСОБА_20. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7 …», відповідачем ОСОБА_4 міститься слово «подібні (погрози)».

Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, слово подібний - той, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось.

Тобто, не можна ототожнювати між собою речення «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» ОСОБА_20» і «Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7 …».

Матеріали справи не містять доказів того як, коли у який час і спосіб висловлювання щодо фізичної ліквідації В.Медведчука висловив ОСОБА_20 , що також не дозволяє суду співставити схожість чи встановити відмінність його висловлювань та «подібних погроз» з боку позивача ОСОБА_3 .

За цих обставин, суд констатує, що у спірній публікації відповідачем ОСОБА_4 висловлено оціночні судження щодо загроз для його фізичної безпеки зі сторони, в тому числі, позивача ОСОБА_3 . Для висловлення таких суджень, відповідачем ОСОБА_4 представлено суду ряд доказів, що надають йому особисто змогу робити висновки щодо подій, які зумовлювали наявність у нього суб`єктивної підозри з приводу висловлювань позивача ОСОБА_3 , однак такі підозри в сукупності з твердженнями про певні факти у оспорюваній публікації відображення не знайшли. Будь-яких фактичних даних, які б дозволяли суду кваліфікувати висловлювання відповідача ОСОБА_4 як твердження про факти, оспорюване інтерв`ю не містить.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право..

При поширенні недостовірної інформації стосовно життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Відповідно до положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Саме публічною особою є позивач ОСОБА_3 , який на момент публікації оспорюваного інтерв`ю був народним депутатом України, Головою Комітету Верховної Ради України з питань культури та духовності.

З урахуванням викладених обставин та висновків суду щодо предмету доказування в даній справі, що зазначені вище, суд вважає правильним позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» про захист честі гідності та ділової репутації - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2019.

Суддя А.М.Майбоженко