Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/21555/14-ц

провадження № 61-13745св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач -Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,

треті особи: професійна спілка працівників зв'язку України, об'єднана профспілкова організація Концернурадіомовлення, радіозв'язку та телебачення, первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, генеральний директор Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у складі судді Морозова М. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Прокопчук Н. О.,

Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування і виплату одноразових і щомісячних премій у розмірі

17 852,6 грн, донарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі

3 112,36 грн та перерахунок розміру середньої заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що до 17 листопада 2014 року він працював на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ. Згідно з наказами генерального директора Концерну РРТ

від 12 листопада 2014 року № 88/ок та від 17 листопада 2014 року № 511 його було звільнено з посади бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ 17 листопада 2014 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Вважав, що його звільнено без законної підстави та з порушенням встановленого порядку, а також йому не нараховані та не виплачені одноразові й щомісячні премії.

Зазначав, що він є членом первинної профспілкової організації Концерну РРТ та відповідно до статті 43 КЗпП України міг бути звільнений лише за її попередньою згодою. Однак, відповідно до листа профспілкової організації Концерну радіомовлення було відмовлено в наданні згоди на розірвання з ним трудового договору. Крім того, йому була незаконно неврахована та невиплачена одноразова премія з нагоди державного та професійного свята у розмірі одного посадового окладу, зокрема до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив суд визнати незаконними та скасувати накази генерального директора Концерну РРТ від 12 листопада 2014 року № 88/ок та від 17 листопада 2014 року № 511 про його звільнення з посади бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту

17 листопада 2014 року, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на попередній роботі на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року до моменту поновлення його на роботі; зобов'язати нарахувати та виплатити йому ненараховану

та невиплачену премію в розмірі 3 881,00 грн до Дня Незалежності

України і 3 881,00 грн до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку; зобов'язати нарахувати та виплатити йому ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень - листопад 2014 року у розмірі 10 090, 60 грн; зобов'язати донарахувати та виплатити йому вихідну допомогу

в розмірі 3 112, 36 грн; стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача об'єднану профспілкову організацію Концерну РРТ, первинну профспілкову організацію Концерну РРТ та професійну спілку працівників зв'язку України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_3

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня

2015 року, арифметичні помилки у якому виправлені ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконними накази Концерну РРТ від 12 листопада

2014 року № 88/ок та від 17 листопада 2014 року № 511 про звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту 17 листопада 2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1

частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту з 17 листопада 2014 року.

Стягнуто з Концерну РРТ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 460,48 грн (без урахування податків та обов'язкових зборів).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення

ОСОБА_2 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць

у розмірі 7 124,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в Концерні створена та діє Об'єднана профспілкова організація, до складу якої входить первинна профспілкова організація Концерну РРТ, членом якої є ОСОБА_2, то Концерном РРТ розірвання трудового договору з ОСОБА_2 з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України могло бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету підприємства, а останнім було прийнято рішення про відмову у наданні такої згоди на розірвання трудового договору з бухгалтером-ревізором І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ ОСОБА_2, оскільки відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі, то позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргуКонцерну РРТ відхилено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня

2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недотримання Концерном РРТ при звільненні ОСОБА_2 вимог трудового законодавства, а тому порушені трудові права позивача підлягають захисту шляхом визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

Концерн РРТ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року справу за позовом

ОСОБА_2 В до Концерну РРТ, треті особи: професійна спілка працівників зв'язку України, об'єднана профспілкова організація

Концерну РРТ, первинна профспілкова організація Концерну РРТ, генеральний директор Концерну РРТ ОСОБА_3, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, виплату одноразових і щомісячних премій та вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати справу призначено до розгляду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 березня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення рішення не досліджено і не враховано, що 23 жовтня

2014 року первинній профспілковій організації Концерну РРТ (далі -

ППО Концерн РРТ) направлено подання № 5030/1-08 про надання згоди на скорочення ОСОБА_2, вказане повідомлення отримано

ППО Концерну РРТ 24 жовтня 2014 року (подання направлялися за допомогою кур'єрської доставки спеціального зв'язку на визначену годину).

24 жовтня 2014 року голові ППО Концерну РРТ ОСОБА_5, було направлено

телеграму про надходження від адміністрації Концерну РРТ вищезазначеного листа з поданням, що підтверджується відповідним реєстром відправлень та квитанцією від 24 жовтня 2014 № 6449 (15:40 год). Крім того зазначав, що актом від 27 жовтня 2014 члену профспілкового комітету ППО Концерну РРТ передавались відповідні подання на ім'я

ППО Концерну РРТ, але остання від отримання листів № з 5023/1-08 по 5036/1-08 від 23 жовтня 2014 відмовилась. Посилання позивача на те, що голова ППО отримав подання лише 07 листопада 2015 року, що підтверджується його особистим підписом, вважає, не можна визнати належним доказом отримання подання, оскільки останній міг зазначити будь-яку дату, яка йому вигідна. Ухилення членів профкому від отримання подання на скорочення працівників у будь-якому випадку не можна вважати обґрунтованою підставою для перенесення строків розгляду цього подання.

Також вважав, що при проведенні процедури скорочення Концерном РРТ було дотримано всіх вимог трудового законодавства, а саме: завчасно надано професійним спілкам інформації про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Було повідомлено ОСОБА_2 про

майбутнє скорочення, запропоновано перевестися на вакантні посади в Концерні РРТ, від яких останній відмовився, про що було складено відповідний акт. Тобто виконано всі вимоги, які передбачено статтями 49- 2, 49-4 КЗпП України, що підтверджено відповідними доказами по справі як того вимагає пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів».

Відзив відповідачів на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 2007 року по 17 листопада

2014 року працював на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ, що підтверджується копією його трудової книжки.

Наказами генерального директора Концерну РРТ від 12 листопада

2014 року та № 88/ок від 17 листопада ОСОБА_2 було звільнено зі посади бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту

Концерну РРТ у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом генерального директора Концерну РРТ від 17 листопада 2014 року № 511 було змінено дату звільненні ОСОБА_2 у зв'язку з отриманням оригіналу листка непрацездатності (а.с. 22 т. 1).

23 квітня 2014 на конференції трудового колективу Концерну РРТ був затверджений Колективний договір про взаємні обов'язки між адміністрацією Концерну РРТ та Об'єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ на 2014 - 2016 роки.

В Концерні РРТ створена та діє об'єднана профспілкова організація Концерну РРТ, до складу якої входить ППО Концерну РРТ, членом якої є ОСОБА_2

Відповідно до листа первинної профспілкової організації Концерну РРТ на ім'я генерального директора Концерну РРТ від 11 листопада 2014 № 90 «Про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору», Концерн РРТ було повідомлено, що профспілковим комітетом ППО Концерну РРТ розглянуто подання Концерну РРТ № 5030/1-08 від 23 жовтня 2014 року, і прийнято рішення відмовити в наданні згоди на розірвання трудового договору із бухгалтером-ревізором І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ ОСОБА_2

Надані Концерном РРТ лист начальника відділу документо - забезпечення та контролю від 24 жовтня 2014 року, направлений на адресу голови ППО Дирекції Концерну РРТ ОСОБА_5, реєстр відправлень та квитанція

від 24 жовтня 2014 року, без доведення їх отримання адресатом, не дають підстав вважати, що подання генерального директора було отримано головою профспілки ОСОБА_5 24 жовтня 2014 року (а. с. 166, 168 т. 1).

Також встановлено, що на день звільнення ОСОБА_2 роботодавець мав лист профспілкової організації про відмову у наданні згоди на його звільнення.

Згідно протоколу № 23 засідання профспілкового комітету

ППО Дирекції Концерну РРТ від 11 листопада 2014 року, на засіданні були присутні три члени профкому, один відсутній. Три члени профкому виключались зі складу первинної профспілкової організації Концерну РРТ (а.с. 44 - 76 т. 2).

Відповідно до протоколу ППО Концерну РРТ від 12 березня 2013 року, на зборах членів ППО Концерну РРТ було обрано поіменний склад профкому.

Згідно пункту 3.17 Статуту професійної спілки працівників зв'язку України

(в редакції 2012 року) членство у профспілці припиняється без прийняття рішення, у разі виходу члена профспілки із профспілки шляхом подання письмової заяви; звільнення члена профспілки з підприємства, установи, організації.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 припинили своє членство в

ППО Концерну РРТ, подавши заяви, а ОСОБА_8 був звільнений з

Концерну РРТ за власним бажанням, через що його членство в ППО Концерну РРТ було припинено автоматично.

Рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, профкомом прийнято за наявності кворуму.

Також судом встановлено, що відповідно до довідки Концерну РРТ кількість відпрацьованих робочих днів позивачем у вересні 2014 року становить

22 робочих днів, у жовтні 2014 року - 23 робочих днів, заробітна плата за ці місяці в сукупності складає 14 249,01 грн, розмір середньої заробітної плати позивача за день становить 316,64 грн, а середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 листопада 2014 року по 23 жовтня 2015 року включно становить 73 460,48 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпПУкраїни встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмової заявою.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу, могло бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету підприємства за результатами розгляду обґрунтованого письмового подання керівника підприємства у присутності позивача.

Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України та з частиною шостою

статті 39 КЗпП України рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтованої відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Тобто за змістом цих норм закону, суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, і не має права давати оцінку обґрунтованості самого рішення.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій інстанції вірно було зазначено, що лист-повідомлення ППО Концерну РРТ на ім'я генерального директора Концерну РРТ від 11 листопада 2014 року № 90 про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем є обґрунтованим, оскільки з метою захисту конституційного права працівника на працю профспілкова організація правомірно піддала аналізу наведені в поданні відповідача доводи щодо необхідності скорочення та звернула увагу адміністрації підприємства на відсутність будь-якої доказової бази, щодо наведених в поданні адміністрації доводів необхідності скорочення, адже обов'язковість щодо обґрунтованості встановлена законом. Крім того, відповідачу було вказано на порушення вимог статей 43, 49-2 та 49-4 КЗпП України.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Отже, ураховуючи зазначене, суди першої та апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про необхідність визнання незаконними наказів генерального директора Концерну РРТ від 12 листопада 2014 року № 88/ок та від 17 листопада 2014 року № 511 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера - ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України» .

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Також, правильним є висновок судів про необхідність стягнення з

Концерну РРТ на користь ОСОБА_2 середнього заробітоку за час вимушеного прогулу у розмірі 73 460,48 грн, за період з 17 листопада

2014 року по 23 жовтня 2015 року, визначеного відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого у випадку вимушеного прогулу середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню з роботи.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Порядку, цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу. Таким чином, відповідно до абзацу 3, 4 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо; премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Обставини, на які також посилався Концерн у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк