КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/527/18
Провадження № 2/488/254/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26.11.2019 року м. Миколаїв Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Кулаві А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2018 року позивач ОСОБА_7 звернулася з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про встановлення порядку користування житлом, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування заявлених вимог пояснила те, що позивач - ОСОБА_7 є власником 3/10 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Корабельного районого суду м. Миколаєва від 12.12.2017 року, справа № 488/2690/17.

Співвласниками вказаної квартири є відповідачі по справі: відповідач ОСОБА_3 є власником 3/10 частин спірної квартири, відповідач ОСОБА_9 та син відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , кожен є власниками 1/5 частин квартири.

Фактично в квартирі проживає тільки відповідач ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 .

Угоди щодо користування спірною квартирою не досягнуто на теперішній час.

Відповідач ОСОБА_3 відмовляється впускати позивача у житлове приміщення, змінила замки на вхідних дверях, що взагалі унеможливлює вселення позивача до спірної квартири де позивач є співвласником та відповідно має право на користування житловими та нежитловими приміщеннями.

Після звернення позивача до правоохоронних органів, отримала лист Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області з рекомендацією вирішити конфлікт інтересів в судовому порядку.

На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернулася до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечувала проти викладених в позові фактів, пояснила, що не чинить перешкод у користуванні спірною квартирою, на підтвердження чого передала у судовому засіданні ключі від спірної квартири. Категорично не згодна з вимогою позивача зайняти саме жилу кімнату визначену на плані № 6, з причини того, що в ній проживає її син, відповідач по справі - ОСОБА_5 , тому вона пропонує позивачці зайняти іншу кімнату.

Відповідач - ОСОБА_5 , в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій зеперечував проти задоволення позовних вимог, клопотав про слухання справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_11 , в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, клопотав про слухання справи у його відсутність.

Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви від відповідачів знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_7 є власником 3/10 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Корабельного районого суду м. Миколаєва від 12.12.2017 року, справа № 488/2690/17.

Співвласниками вказаної квартири є відповідачі по справі: відповідач ОСОБА_3 є власником 3/10 частин спірної квартири, відповідач ОСОБА_9 та син відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , кожен окремо є власниками 1/5 частин квартири.

Фактично в квартирі проживає тільки відповідач ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 .

Угоди між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. Відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні передала ключі від квартири, та запропонувала зайняти жилу кімнату іншу ніж жила кімната визначену на плані № 6, з причини того, що в ній проживає її син, відповідач по справі - ОСОБА_5 , проте позивач наполягає на вселені саме в зазначену кімнату.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № № 1, 2, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 2,З ст. 358 ЦК України визначено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користу вання тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Верховний Суд України у Постанові № 20 від 22.12.1995 року із змінами роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.1 3, ч. З ст. 16, ст. 319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу ( п. 1 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року).

Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира не має кімнат, які б по площі відповідали ідеальним долям сторін у частковій власності, запропонований позивачем варіант не відповідає вимогам законодавства та призведе до порушення прав інших співвласників щодо користування квартирою, відповідач не погоджуються щодо такого порядку, а тому встановити порядок користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку неможливо.

За таких обставин вимога позивача про встановлення порядку користування спірною квартирою у запропонований нею спосіб є такий, що суттєво порушує права інших співвласників.

Так, наявність спору між сторонами, який полягає у перешкоджанні відповідачем у користуванні та володінні спірною квартирою підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а тому вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні спірним житлом, вимога про її вселення відповідають положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням відновленню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_3 , на користь позивача 50 % сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити частково.

ОСОБА_12 в приміщення квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 судовий збір у сумі 704, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення, беспосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 );

Відповідач - ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_2 , реєстація: АДРЕСА_4 );

Відповідач - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серія НОМЕР_3 , реєстрація: АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складено 06.12.2019 року.

Суддя Я.А. Чернявська