Справа № 242/6053/18
Провадження № 2/242/368/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 19.11.2018 року звернулась до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, яка мотивована тим, що вона з 09.01.2013 року по 28.09.2018 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала на відокремленому підрозділі «Вуглезбут» ДП «Селидіввугілля». 28.09.2018 року вона звільнилась на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач заробітну плату їй не виплатив. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14293 грн. 30 коп., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.11.2018 року справу залишено без руху.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.12.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.02.2019 року по справі замінено відповідача на належного.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить суд слухати справу у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи, належним чином повідомлений, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Також надав заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно запису трудової книжки серії БТ-11 № 3328068, ОСОБА_1 09.01.2013 року прийнято до ВП «Вуглезбут» ДП «Селидіввугілля» на посаду бухгалтера.

Згідно запису трудової книжки БТ-11 № 3328068, ОСОБА_1 28.09.2018 року звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу № 69/к від 28.09.2018 року.

Як вбачається з довідки № 61 від 19.11.2018 року, виданої ВП «Вуглезбут» ДП «Селидіввугілля», сума заробітку та інших компенсацій і виплат належних на день звільнення ОСОБА_1 станом на 28.08.2018 року склала 52258 грн. 34 коп., станом на 19.11.2018 року заборгованість по заробітній платі виплачена у розмірі 8638 грн. 73 коп., заборгованість з заробітної плати станом на 19.11.2018 року складає 43619 грн. 62 коп.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обовязок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обовязок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до розяснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.09.2018 року по 19.11.2018 року, суд встановив наступне.

Згідно листа N 224/0/103-17/214 від 19.10.2017 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2018 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку за 2018 рік склала би 35 днів: жовтень 2018 року 22 дня (з дня звільнення 28.09.2018 року), листопад 2018 року 13 днів (по день звернення до суду 19.11.2018 року).

Згідно довідки № 61 від 19.11.2018 року, виданої ВП «Вуглезбут» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 408 грн. 38 коп.

Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 408 грн. 38 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 35 (кількість днів затримки розрахунку) = 14 293 грн. 30 коп.

Суд, повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд встанови наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на її користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 38, 40, 116, 117, 232 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268, 280-282, 288 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації та мешкання за адресою: м. Селидове, Донецької області, вул. К.Маркса, 9/36, ІПН НОМЕР_1) до ДП «Селидіввугілля» ВП «шахта Україна» (85400 м. Селидове, Донецької області вул. К.Маркса, б.41), про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд № 41, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14 293 (чотирнадцять тисяч двісті девяносто три) грн. 30 коп.

Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд № 41, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) в відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд № 41, ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на користь держави (розрахунковий рахунок № 5070, отримувач: Селидівське УК/м.Селiдове/22030101, код отримувача: 37791274, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.податків), МФО 89998, код бюджетної класифікації 22030101).

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська