ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8571/19 Справа № 203/2508/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Міське управління справами" Дніпропетровської міської ради про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Міське управління справами» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від 09 червня 2016 року по 13 липня 2016 року в розмірі 6463,23 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КП "Міське управління справами" на користь держави компенсацію судових витрат у розмірі 551,20 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 квітня 2016 року по 14 липня 2016 року в розмірі 16860,60 грн.

03 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року у вищезазначеній справі.

Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню; апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу - залишенню без задоволення; рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року в цій частині - залишенню без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст.133 ЦПК Україги, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно положень ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 12000,00 грн. грунтуються на підставі копії договору від 25.05.2016 № 77/11 про надання правової допомоги.

Як вбачається з наданого договору, ТОВ "СБ "Альянс-Гарант" (Правник) надає послуги ОСОБА_1 (Замовнику) "щодо захисту інтересів останнього перед Комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради", тобто конкретна справа у договорі не визначена, у зв`язку з чим виникають сумніви, що саме цієї цивільної справі № 203/2508/16-ц стосується вказаний договір. Інші документи, надані позивачем (розрахунки-фактури, акти приймання-передачі наданих послуг, розрахунки вартості наданих послуг) не є доповненнями до договору та не замінюють собою умови останнього щодо порядку обчислення гонорару, вартості послуг, які в договорі відсутні.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст розрахунку вартості наданих послуг та акту приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2016 року № 1 свідчать про перебільшення такої вартості та неспівмірність зі складністю справи, прикладами такого є: підготовка позовної заяви об`ємом в один надрукований двосторонній аркуш розміром шрифту "14" - 32 години; проведення правового аналізу та роз`яснення позивачу змісту заперечень на позов - 26 годин; проведення правового аналізу стосовно порядку обчислення заробітної плати - 37 годин; проведення правового аналізу стосовно порядку обчислення вихідної допомоги - 22 години; підготовка клопотання про перерахунок вихідної допомоги об`ємом в один надрукований двосторонній аркуш розміром шрифту «14» - 18 годин; проведення правового аналізу стосовно порядку обчислення середньої заробітної плати - 38 годин.

Крім цього, ОСОБА_1 посилається на договір про надання правової допомоги від 25.05.2016 №77/11 з ТОВ "СБ "Альянс-Гарант" як на підставу своєї вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідно до пункту 11 частини 2 статті 9 Закону України від 15.05.2003 року 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що Єдиний державний реєстр у частині відомостей про юридичну особу має містити інформацію про види діяльності такої особи.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.05.2016 року ТОВ «СБ «Альянс-Гарант» мало право здійснювати діяльність виключно пов`язану з приватними охоронними службами (80.10 - за КВЕД-2010).

Таким чином, ТОВ «СБ «Альянс-Гарант» не мало права укладати договір про надання правової допомоги, надавати юридичні послуги та відповідно отримувати кошти у якості їх оплати.

Вищенаведені обставини свідчать про нікчемність договору про надання правової допомоги від 25.05.2016 року № 77/11.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в частині відмови у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу на підставі доказів, наявних в матеріалах даної справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу підлягає залишенню без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року в цій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року в цій частині- залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова