Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/3854/15-ц

провадження № 61-21980св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпек»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль ЛТД», Головне управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у складі судді Савицького О. А. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Ратнікової В. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» (далі - ТОВ «Гіпек»), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ «Консоль ЛТД»), Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання майнових прав.

Позов мотивовано тим, що 04 грудня 2013 року вона та ТОВ «Консоль ЛТД» уклали договір про спільну діяльність з дольової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За умовами договору, після закінчення будівництва цього будинку їй має бути виділена в натурі «частка пайовика» як трикімнатна квартира на десятому поверсі, під будівельним номером НОМЕР_2 , загальною проектною площею 109,00 кв. м, а вона зобов`язувалася внести грошові кошти (пай). Запланований строк закінчення будівництва - ІІ квартал 2008 року.

Додатковою угодою до договору від 03 грудня 2013 року сторони погодили зміну назви багатоквартирного житлового будинку на житлово-громадський комплекс на АДРЕСА_1 (перша черга будівництва, 4-секційний будинок), а також номер квартири - НОМЕР_1, загальну площу - 113,10 кв. м, та строк передачі спірної нерухомості -ІV вартал 2013 року.

ОСОБА_1 у повному обсязі виконала умови договору.

ТОВ «Гіпек», враховуючи умови договору спільної діяльності з будівництва житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1, укладеного 24 жовтня 2001 року ТОВ «Гіпек» та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», не визнає й заперечує майнові права ОСОБА_1 на спірне приміщення, не подало до Реєстраційної служби оригінали документів, необхідні для реєстрації її права на спірні приміщення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею майнове право на трикімнатну квартиру № НОМЕР_1 загальною площею 113,1 кв. м, що розташована у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано майнове право за ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру № НОМЕР_1, загальною площею 113,10 кв. м, що розташована на 10 поверсі житлово-громадського комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що невизнання майнових прав за ОСОБА_1 з підстав невиконання в повному обсязі ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» своїх зобов`язань перед ТОВ «Гіпек» за договором спільної діяльності з будівництва житлово-громадського комплексу не ґрунтується на правових підставах та суттєво порушує законні права ОСОБА_1 Діями ТОВ фірми «Консоль ЛТД» порушені майнові права ОСОБА_1 на своєчасне отримання у власність нерухомого майна, за яке вона повністю сплатила грошові кошти.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Консоль ЛТД» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не перебуває з відповідачем у договірних відносинах. Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини в позивача виникли з TОB «Фірма «Консоль ЛТД», не залученого до участі в справі як належного відповідача, а апеляційний суд не має таких процесуальних повноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та частково змінити рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Гіпек», треті особи: ТОВ «Консоль ЛТД», Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання майнових прав призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

28 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно встановив правовідносини, які склалися щодо предмета інвестування - вищевказаної квартири, які виникли між ОСОБА_1 , ТОВ «Консоль ЛТД», ТОВ «Гіпек». Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач повністю сплатив пайовий внесок у сумі 92 650 доларів США. На думку скаржника, ТОВ «Гіпек» є стороною спірних правовідносин з огляду на його обов`язки, передбачені договором від 24 жовтня 2001 року № 0991/241-252. Посилаючись на вказане, позивач вважає, що ТОВ «Гіпек» є належним відповідачем у цій справі та що апеляційний суд порушив норми процесуального права.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 жовтня 2001 року ТОВ «Гіпек» та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» уклали договір № 0991/241-252 спільної діяльності з будівництва житлово-громадського комплексу по АДРЕСА_1 (а.с. 46-54).

Відповідно до пункту 4.3.2 зазначеного договору ТОВ фірма «Консоль ЛТД» отримало право залучати кошти юридичних і фізичних осіб для інвестування будівництва.

25 вересня 2003 року між громадянином США ОСОБА_2 та TOB Фірма «Консоль ЛТД» укладено договір № 2275/322-106/1(р) про спільну діяльність із дольової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 платіжним дорученням від 08 жовтня 2008 року № 3 перерахував на рахунок ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» 92 650 доларів США.

03 грудня 2013 року між ТОВ «Консоль ЛТД» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду (без номера), за умовами якої загальна площа змінювалася на 113,10 кв. м, будівельний номер квартири змінювався на № НОМЕР_1, назва об`єкту будівництва змінювалася на "Житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1", а запланований термін завершення будівництва об`єкту змінювався на «4 квартал 2013 pоку».

04 грудня 2013 року первинний інвестор ОСОБА_2 відступив належні йому за договором 2275/322-106/1(р) майнові права на майбутню квартиру № НОМЕР_1 новому інвестору - ОСОБА_1 , про що між первинним інвестором ОСОБА_2 і новим інвестором ОСОБА_1 було укладено договір відступлення майнових прав від 04 грудня 2013 року без номера.

За умовами додаткової угоди ОСОБА_2 передав свій сплачений раніше на рахунок ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» пай у розмірі 92 650 доларів США новому інвестору ОСОБА_1 , у рахунок паю за новим договором від 04 грудня 2013 року № 0487/322-407.

04 грудня 2013 року ОСОБА_1 та ТОВ «Консоль ЛТД» уклали договір № 0487/322-407, відповідно до пункту 3.2 якого після закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1, ТОВ фірма «Консоль ЛТД» зобов`язувалася передати ОСОБА_1 в натурі трикімнатну квартиру на десятому поверсі, під будівельним номером НОМЕР_2 , загальною проектною площею 109,00 кв. м.

Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язалася поетапно сплатити грошові кошти (пай) у розмірі, еквівалентному 92 650 доларів США в гривні України за курсом Національного банку України на момент сплати.

За умови виконання позивачкою зобов`язань, зазначених у пункті 3.1 договору, ОСОБА_1 повністю придбаває право на пайову (дольову) участь у будівництві, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» втрачає право розпоряджатися часткою пайовика, інакше, як в інтересах і за згодою позивача (пункт 3.7 договору).

Достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь позивача є цей договір і документи, що підтверджують сплату паю в повному обсязі (пункт 3.8 договору).

Додатковою угодою до договору від 03 грудня 2013 року сторони погодили зміну назви багатоквартирного житлового будинку на житлово-громадський комплекс на АДРЕСА_1 (перша черга будівництва, 4-секційний будинок), а також номер квартири - № НОМЕР_1 , загальну площу - 113,10 кв. м, та строк передачі спірної нерухомості - ІV квартал 2013 року.

Позивач виконала в повному обсязі свої зобов`язання за договором через сплату грошових коштів відповідно до пункту 3.1 договору, що підтверджується відповідною довідкою від 05 лютого 2014 року про проведення позивачем повної оплати паю в розмірі 92 650 доларів США, що еквівалентно 456 440 грн 23 коп (а.с. 41). Цей факт не заперечувався відповідачами.

03 грудня 2013 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала сертифікат серії ІV № 49 відповідності закінченого будівництвом об`єкта: «Будівництво житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1», згідно з яким замовником об`єкта є ТОВ «Гіпек» (а.с. 33).

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 виконала умови договору, однак ТОВ «Гіпек» не визнає й заперечує її майнові права на спірне приміщення, вона звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею майнове право на об`єкт нерухомого майна.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться через реєстрацію Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У статті 876 ЦК України передбачено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно з матеріалами справи, ТОВ «Гіпек» в укладеному з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договорі від 24 жовтня 2001 року значиться замовником будівництва, оскільки є користувачем земельної ділянки на підставі договору оренди, який укладено згідно з рішенням Київської міської ради.

Також за цим договором ТОВ фірма «Консоль ЛТД» отримало право залучати кошти юридичних та фізичних осіб для інвестування будівництва.

ТОВ «Гіпек» визнало, що позивач виконала умови договору, укладеного з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», але зазначило, що останнє не виконало своїх зобов`язань за договором, укладеним з ТОВ «Гіпек».

Оскільки на час звернення з позовом, розгляду справи та ухвалення рішень не надано доказів, що між ТОВ «Гіпек» та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» проведено поділ майна чи майнових прав у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 , то замовником цього будівництва вважається ТОВ «Гіпек», що вбачається і із сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 03 грудня 2013 року відповідності закінченого будівництвом об`єкта (а. с. 33), який виданий на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації.

Разом з тим відповідно до вимог статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічне положення міститься в статті 2 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій; стаття 5 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено у статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено право на справедливий суд.

З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, ECHR 2002-X; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути зокрема «правомірні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) (заява № 12742/87); ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Аналогічні висновки по суті вирішеного спору зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) та від 03 квітня 2019 року в справі № 761/9951/15-ц (провадження № 14-614цс18).

Установивши під час розгляду справи, що відповідачем ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» не виконувалися належним чином взяті за договором зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок АДРЕСА_1 закінчений будівництвом і введений в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків позивачем, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачем майнових прав на вищевказаний спірний об`єкт.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував зазначених положень закону та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково й залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року скасувати.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк