КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2781/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Приходька К.П., Журби С.О., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В :

у квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2017 року вона виявила пошкодження свого автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2015 року випуску (надалі - автомобіль), які утворилися на автодорозі Маріуполь - Львів.

Оскільки майнові інтереси позивачки, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем, були застраховані в ПрАТ «СК «Брокбізнес» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №006-0469251/01НТ від 19 грудня 2016 року, остання у строки та в порядку, передбаченими цим договором, звернулася до відповідача з метою отримання страхового відшкодування.

Однак, відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.п.16.1.2, 16.1.6, 16.1.7, 16.1.11 Договору, а саме: через ненадання позивачем інформації щодо конкретного місця заподіяння шкоди та встановлені висновком від 07 грудня 2017 року обставини щодо неможливості пошкодження автомобіля внаслідок наїзду на вибоїну.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на її користь страхове відшкодування в розмірі 56 169,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, не надання належної правової оцінки доказам із застосуванням відповідних норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема в доводах апеляційної скарзі зазначає про свою незгоду з висновком суду першої інстанції щодо правомірності відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування з підстав неповідомлення нею конкретного часу та місця заподіяння шкоди. Вважає, що на вимогу ПрАТ «СК «Брокбізнес» вона надала вичерпну та достовірну інформацію щодо своєї поїздки. Суд не взяв до уваги, що від початку руху і до повернення додому (близько 2600 км) автомобіль рухався своїм ходом, без погіршення своїх звичайних властивостей і характеристик, а ушкодження було виявлено нею після повернення, тому місце заподіяння ушкоджень їй невідоме. Зазначає, що незалежно від того, чи ушкодження утворились від вибоїни чи від гравію, ця подія відноситься до страхового випадку і відповідач зобов'язаний виплатити страхове відшкодування.

17 січня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема у відзиві зазначено, що позивач в порушення умов договору страхування повів себе недобросовісно, а саме провів ремонт транспортного засобу без погодження страхової компанії «Брокбізнес» і приховав від неї цей факт, чим остаточно перешкодив та зробив неможливим повне з'ясування причин та обставин заявленої події, і тому страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування.

Також зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою і безпідставною, так як не підтверджена жодним доказом, а ґрунтується лише на припущеннях позивача, які суперечать обставинам справи та наявним в ній доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З указаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2016 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Брокбізнес» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №006-0469251/01НТ, згідно з яким застраховано майнові інтереси позивачки, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2015 року випуску, на період з 24.12.2016 року по 23.12.2017 року (а.с. 7-9).

Як вказала ОСОБА_4 в повідомленні про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ від 17.10.17 року вих. №10239, 13.10.2017 року в 11 год. 00 хв. страхувальник (позивач по справі) помітила пошкодження застрахованого автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2015 року випуску, які були отримані внаслідок наїзду на вибоїну під час руху на ділянці дороги Маріуполь - Львів (а.с. 12).

Відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті позивачці страхового відшкодування, посилаючись на п.п.16.1.2, 16.1.6, 16.1.7, 16.1.11 Договору, а саме: через ненадання позивачем інформації щодо конкретного місця заподіяння шкоди та встановлені висновком від 07.12.2017 року обставини щодо неможливості пошкодження автомобіля внаслідок наїзду на вибоїну (а.с.103).

Відповідно до вимог ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. п. 15.1 та 13.1.7 договору страхування, страхове відшкодування підлягає виплаті після того, як будуть повністю встановлені причини та обставини настання страхового випадку, страхувальник зобов'язаний надати страховику всю необхідну інформацію для встановлення причин, обставин і наслідків страхового випадку.

Згідно п. 12.2.1 та п.12.2.3 Договору страховик має право перевіряти інформацію, яку повідомив страхувальник, а також виконання страхувальником своїх обов'язків та інших умов договору; самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку, замовляти проведення незалежних експертиз та досліджень по з'ясуванню обставин події та визначення розмірів збитків.

Як вбачається з листів від 09.11.2017 року вих. № 1055-11 та від 20.11.2017 року вих. № 1117-11 (а.с. 31-32) відповідач звернувся до позивачки з проханням повідомити конкретний час та місце заподіяння пошкоджень автомобіля.

Крім того, в листі від 20.11.2017 року вих. № 1117-11 зазначено, що представником страховика 24 жовтня 2017 року у страхувальника було відібране відповідне пояснення, у якому страхувальник знову ж так і не повідомив конкретного часу і місця, де застрахованому автомобілю було заподіяно пошкодження 13 жовтня 2017 року, що унеможливлює встановлення страховиком обставин страхового випадку та відповідно, унеможливлює згідно з п. 15.1 договору страхування прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Доказів надання вищевказаної інформації, необхідної для прийняття рішення, позивачем не надано та в матеріалах справи не містяться.

Згідно висновку експертного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля від 07 грудня 2017 року, проведеного на замовлення відповідача, комплекс пошкоджень автомобіля НОМЕР_2, який зафіксований в представлених на дослідження матеріалах не міг утворитись за обставин, викладених у поясненнях ОСОБА_4, з технічної точки зору, а саме, при наїзді на вибоїну на дорожньому покритті. Пошкодження автомобіля НОМЕР_2 не відповідають обставинам, які наведені у поясненнях ОСОБА_4, з технічної точки зору (а.с.93-102).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, остання в порушення умов п.13.1.10 Договору та відсутності дозволу страхової компанії, відремонтувала свій транспортний засіб.

В свою чергу, у відповідності зі ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Згідно п.п.16.1.2, 16.1.6, 16.1.7, 16.1.11 Договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі з підстав: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про причини, факт, обставини чи наслідки настання страхового випадку; несвоєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку без поважних на це причин, підтверджених документально, або створення страхувальником перешкод у визначені обставин та причини настання страхового випадку та/або розміру завданих збитків; невиконання страхувальником обов'язків, передбачених умовами цього договору та Правилами страхування; створення страхувальником перешкод у реалізації страховиком права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів того, що відповідач не належним чином виконував свої зобов'язання згідно договору страхування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поясненням від 21.10.2017 року, які були надані позивачем страховику не відповідають дійсності, оскільки надані останньою пояснення не є достатніми для виплати страхового відшкодування і про це позивача було повідомлено листами від 09.11.2017 року вих. № 1055-11 та від 20.11.2017 року вих. № 1117-11.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що від початку руху і до повернення додому (близько 2600 км) автомобіль рухався своїм ходом, без погіршення своїх звичних властивостей та характеристик, спростовуються висновком експерта від 07.12.2017 року № 2387, з якого вбачається, що тривалий час руху автомобіля з утвореними пошкодженнями без їх виявлення водієм та без індикації відсутності охолоджувальної рідини виключається.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідачем безпідставно було відмовлено у виплаті, так як за договором КАСКО у разі настання події, яка відноситься до страхового випадку, відповідач зобов'язаний виплатити страхове відшкодування є необґрунтованими, оскільки підставою для відмови у виплаті слугувало не настання страхового випадку із-за якого застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження, а подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок, що відповідно до п. п. 16.1.2., 16.1.6, 16.1.7, 16.1.11 договору страхування та п. 3 ст. 26 ЗУ «Про страхування» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає доводи на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі є не доведеними та не обґрунтованими.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів для спростування висновків суду про законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення, саме тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних та обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

С.О.Журба

К.П.Приходько