Провадження 2/235/137/19
Справа 235/6708/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , третя особа: Міськрайонне управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання протиправним та недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, усунення перешкод в користування майном та земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

29.10.2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 про визнання протиправним та недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, усунення перешкод в користування майном та земельною ділянкою.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що він є власником житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування нерухомого майна від 27.01.1994 року, зареєстрованого в БТІ м. Покровська 09.02.1994 року.

Згідно з рішенням Красноармійської міської ради (виконавчого комітету) від 19.04.2000 року № 154 йому було виділено земельну ділянку загальною площею 597 кв.м, як власнику1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка ним не приватизувалась.

Відповідач ОСОБА_4 є його сусідом та власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який земельну ділянку приватизував за рішенням виконкому Красноармійської міської ради № 349 від 18.06.2003 року. Йому були видані державні акти серії ЯЖ № 543668 та № 543669 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0127 га та 0,0542 га у межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_2 ).

У 2010 році відповідач ОСОБА_4 побудував паркан з шиферу, закріпленого стальним тросом зверху та висотою біля 2 м, порушивши вимоги положення ДБН 360-92, затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 положення про «Містобудування» планування і забудова міських і сільських поселень.

В результаті відповідачем ОСОБА_4 було самозахоплено 0,95 м Х 8,88 м його земельної ділянки, чим порушена провітрюваність земельної ділянки, просихання грунту біля стін його будинку, унеможливлюється доступ до обслуговування зовнішньої частини його будинку та даху, що призводить до руйнування фундаменту його будинку.

В зв`язку з цим позивач звернувся до Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про притягнення відповідача ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Під час проведення досудового слідства за ознаками ст. 358 ч. 1 КК України висновками фахівців Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз було встановлено, що в матеріалах наданої технічної документації для виготовлення правовстановлюючого документу ОСОБА_4 присадибна ділянка номер :05:066:0124 міститься акт про перенесення в натурі меж земельної ділянки у відповідності до якого станом на 24.06.2003 року відсутні підписи суміжних землекористувачів, а саме Плужнікова ВВ, підпис якого присутній на плані зовнішніх меж земельної ділянки з технічного паспорту земельної ділянки, щодо передачі межових знаків інформація відсутня. Конфігурація та розміри земельної ділянки не співпадають з конфігурацією та розмірами виконання схематично у технічному паспорті та житловий будинок, складеному БТІ станом на 05.12.1991 року, копія якого прикладена до досліджувальної технічної документації 2003, на підставі якої складено та видано правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0669 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель серія ДН № 004446 від 06.10.2003 року.

На підставі цієї документації виконані: державний акт серії ЯЖ № 543668 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:066:0558 площею 0,0542 га, та державний акт серії ЯЖ № 543669 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:066:0559 площею 0,0127 га.

Технічні документації на земельну ділянку ОСОБА_5 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та поділену в подальшому на дві, за складом і змістом не відповідають вимогам законодавства з питань землеустрою, чинного станом на 18.06.2003 року та 2008 років.

Відповідачем Покровською (Красноармійською) міською радою Донецької області в порушення вимог п. 7 ст. 118 ЗК України, яким передбачено, що у наявності відсутності містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань повинно було відмовити у наданні дозволу на розробку земельного проекту, але при наявності невідповідності документації наданої відповідачем ОСОБА_4 вимогам законодавства з питань землеустрою, чинного станом на 18.06.2003 року, відповідач Покровська міська рада не відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту і при відсутності повного пакету документів, якими передбачено встановлення права власності на земельну ділянку з недотриманням вимог земельного законодавства України, рішенням виконкому Красноармійської ради № 349 від 18.06.2003 року постановив, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0542 га за адресою: АДРЕСА_3 , з виданням йому державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач просив визнати протиправним та недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради № 349 від 18.06.2003 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0542 га за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати його, визнання недійсними та скасувати державні акти серії ЯЖ № 543668 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :05:066:0558 за адресою: АДРЕСА_2 , та серії ЯЖ № 543669 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0127 га з кадастровим номером :05:066:0559 за адресою: АДРЕСА_4 , скасувати державну реєстрацію зазначених державних актів на право власності на земельні ділянки, усунути перешкоди в користування майном та земельною ділянкою, які йому належать та

розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення його прав у 2010 році (рік встановлення паркану) з порушенням положення про Містобудування ДБН п. 360-92, шляхом зобов`язання до встановленої судом дати перенесення відповідачем ОСОБА_4 паркану з шиферу по умовній межі земельної ділянки сторін, довжиною не менше як 8,88 метри за рахунок відповідача ОСОБА_4 для можливості провітрювання межі під час дощів, від яких замокає та руйнується стіна будинку.

29 жовтня 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

27 листопада 2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви та ухвалою судді від 27 листопада 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 10 січня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міськрайонне управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, юридична адреса: м. Покровськ, вул. Торгівельна, 11.

Ухвалою суду від 12 березня 2019 року була призначена земельно-технічна експертиза, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року провадження у справі було поновлено.

07 грудня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Крім того, оскільки паркан був зведений ще в 1991 році, що підтверджується технічним паспортом, то це не паркан побудований поруч з будівлею позивача, а його будівля будується поруч з парканом. Натомість, позивачем не надано доказів того, що будівництво, яке він здійснює на теперішній час, не є самочинним, оскільки проектної документації на будівництво цього будинку позивачем не надано. Крім того, з контрольного заміру, наданого позивачем, не вбачається розходжень з державним актом на спірну земельну ділянку. Також відповідач ОСОБА_4 просив застосувати позовну давність, оскільки про порушене право позивачу стало відомо ще в липні 2015 року, коли він вже звертався з позовом до суду, що підтверджується копією ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2015 року.

20 грудня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача Покровської міської ради на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що спірне рішення № 349 від 18.06.2003 року приймалось виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області, отже і відповідачем слід було б вважати виконавчий комітет Покровської міської ради. Відповідно ст. ст. 1, 25 ЗУ «Про землеустрій», пп. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», пп. 15 п. 24, п. 50 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, результати робіт із землеустрою та оцінки земель, в тому числі документація із землеустрою, оформлюються в паперовій та електронній формі і перевіряються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин, на відповідність встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві на їх обгрунтування, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Покровської міської ради Донецької області в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи Міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

За змістом статей 92, 95 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.

Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно до вимог частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Предметом позову у цій справі є вимога про усуненя перешкод у користуванні майном (житловим будинком) і земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, за адрсеою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання протиправним та недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради № 349 від 18.06.2003 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0542 га за адресою: АДРЕСА_4 та скасування його, визнання недійсними та скасувати державні акти серії ЯЖ № 543668 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :05:066:0558 за адресою: АДРЕСА_4 , та серії ЯЖ № 543669 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0127 га з кадастровим номером :05:066:0559 за адресою: АДРЕСА_4 , скасування державної реєстрації зазначених державних актів на право власності на земельні ділянки, зобов`язання до встановленої судом дати перенесення відповідачем ОСОБА_4 паркану з шиферу по умовній межі земельної ділянки сторін, довжиною не менше як 8,88 метри за рахунок відповідача ОСОБА_4 для можливості провітрювання межі під час дощів, від яких замокає та руйнується стіна будинку.

Факт правомірності володіння та користування майном є достатньою підставою для відповідної особи для звернення за захистом цього права. Крім того, позивачем за цим позовом може бути і неволодіючий власник, а особа, законний інтерес або право якої порушено.

Державний акт на право власності на земельні ділянки є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Отже, позивач наділений правом на звернення до суду з метою захисту порушеного на його думку права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування нерухомого майна від 27.01.1994 року, зареєстрованого в БТІ м. Покровська 09.02.1994 року (а.с. 15-17).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.04.2000 року № 154 земельну ділянку загальною площею 597 кв.м залишено в постійному користуванні ОСОБА_1 , власника Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 9 червня 1992 року, будинок побудований в 1991 році (а.с. 179).

Згідно рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.09.2002 року було надано додатково ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,129 га із земель житлової забудови до земельної ділянки площею 0,0540 га по АДРЕСА_2 , на якій розташований житловий будинок, належний ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності від 12.06.92 р., загальна площа земельної ділянки 0,0669 га (а.с. 161).

Згідно акту від 24.06.2003 року було перенесено в натуру межі земельної ділянки ОСОБА_4 під домоволодінням по АДРЕСА_3 , кути поворотів меж земельної ділянки закріплені бетонними та металевими сповпчиками, площа земельної ділянки 0,0669 га (а.с. 159).

Згідно державного акту ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 18.06.2003 року № 349 була передана у власність земельна ділянка площею 0,0669 га, розташована по АДРЕСА_2 (а.с. 180).

В подальшому за заявою відповідача ОСОБА_4 від 10.07.2008 року (а.с. 164) земельна ділянка загальною площею 0,06669 га, яка була передана у власність ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 18.06.2003 року за № 349 для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель по АДРЕСА_2 , була розділена на дві земельні ділянки площею 0,0542 га та 0,0127 га.

На теперішній час відповідач ОСОБА_6 є власником земельних ділянок на підставі державних актів: серії ЯЖ № 543668 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :05:066:0558 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 47), та серії ЯЖ № 543669 від 12.09.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0127 га з кадастровим номером :05:066:0559 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 48).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За змістом статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення ради та свідоцтва про право власності недійсними.

Само по собі скасування державного акту про право власності на суміжну земельну ділянку не відновлює порушене право позивача.

На підтвердження того, що позивачу ОСОБА_1 передавалися межові знаки та встановлювалися в натурі межі земельної ділянки, на якій розташований належний йому житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 , будь-яких доказів не надано.

Сам позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підвердив, що він не звертався до компетентних органів з приводу оформлення земельної ділянки та встановлення в натурі меж земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні.

Зазначене підтверджується також висновком судової земельно-технічної експертизи № 2032-2041 від 12.08.2019 року, відповідно до якого первинними документами щодо земельних ділянок як об`єктів земельних правовідносин, які підтверджують межі земельних ділянок, можуть бути тільки правовстановлюючі документи на сформовані земельні ділянки, виконані на підставі документації із землеустрою, затвердженої в установленому законом порядку, яка відповідає чинному законодавству на момент її форму4вання. В даному випадку: - щодо земельної ділянки ОСОБА_4 первинним документом, що підтверджує межі земельної ділянки, є державний акт на право власності на земельну ділянку; щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , враховуючи те, що з огляду на матеріали цивільної справи, так як реєстрація земельної ділянки в ДЗК не проведена, правовий статус не визначений, а межі не встановлені (відновлені), отже первинний документ, який підтверджує межі земельної ділянки відсутній. Технічний паспорт БТІ, в даному випадку, може бути визнаний, лише, як вихідна інформація містобудівного характеру для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у період формування, як об`єкта цивільних відносин (с. 79-1 ЗК України), яка передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (а.с. 195-208).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 225 від 19.07.2018 року, яка була проведена за кримінальним провадження, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 24.02.2016 року, також встановлено, що за інформацією з матеріалів досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_5 , на момент дослідження не сформована як об`єкт земельних правовідносин (а.с. 53-64).

Наявність неналежно оформленого дійсного права постійного користування земельною ділянкою виключає його оспорювання шляхом пред`явлення вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою іншими особами. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Посилання на те, що висновком експертизи встановлено, що технічна документація, виконана на замовлення відповідача з метою оформлення права власності, не може бути визнана як така, що відповідає чинному земельному законодавству та іншим нормативним

документам, що є підставою для скасування державних актів про право власності на земельну ділянку, є безпідставним. Оскільки наявність самих порушень не є безумовним доказом порушення прав позивача.

Експертиза технічної документації була проведена щодо її відповідності вимогам чинного законодавства, яка була розроблена під час приватизації відповідачем ОСОБА_4 земельної ділянки і не підтверджує наявність підстав для визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними.

Крім того, згідно п. 6 висновку судової земельно-технічної експертизи № 2032-2041 від 12.08.2019 року зазначено, що оскільки на виконавчому зніманні (контрольний замір) в матеріалах справи (а.с. 44), в якому нанесені та зведені: фактичні, містобудівні так звані «Вихідні» (за технічними паспортами БТІ) та межі земельних ділянок № АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , інформація про які внесена в базу даних ДЗК, можна дійти до висновку, що номінально існує накладка фактичної межі земельної ділянки № НОМЕР_1 на територію земельної ділянки № 205 нанесену схематично за технічним паспортом БТІ, але в зв`язку з тим, що БТІ не являється розпорядчиком/реєстраційним органом, який володіє правом формування земельних ділянок як об1єктів права користування, то вважати за істинні/вихідні, такі межі не уявляється можливим, тим більше, що в технічних паспортах, які не є документацією із землеустрою, визначеною згідно ст. 25 ЗУ «Про землеустрій», вони нанесені переривчастою лінією (штрихами), тобто така межа є умовною і не має сталої величини. Відтак стверджувати існування накладення меж земельної ділянки ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_1 , виходячи з документації, яка надана на експертизу, не уявляється можливим, оскільки на даний момент невизначено законних підстав. Відповідно до п. 9 висновку експертизи наявність чи відсутність підпису власників сусідніх ділянок має диспозитивний характер впливу на визначення меж земельних ділянок в технічній документації із землеустрою. (а.с. 195-208).

З урахуванням підстав та змісту позову позивач не довів порушення його права оспорюваними рішеннями виконкому Красноармійської міської ради та державними актами на право власності на суміжну земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Але позивачем не доведено, що внаслідок встановлення відповідачем паркану з порушенням вимог пункту 3.25* державно-будівельних норм 360-92*, а саме спорудження його на відстані менш 1 метра від межі, про що зазначено в листі в.о. Красноармійського міського голови на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 25), в листі начальника управління містобудування та архітектури від 23.04.2015 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 38), замокає та руйнується стіна його будинку. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження технічного стану належного йому на праві власності будинку, на підтвердження того, що існує замокання та руйнація стіни будинку, а головне, що ця за його ствердженнями руйнація виникла внаслідок встановлення відповідачем ОСОБА_4 паркану з порушенням державно-будівельних норм.

З наданого позивачем технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що житловий будинок був побудований в 1928 році (а.с. 18-20).

Відповідно до акту, складеного в 1996 році комісією в складі заступника голови міської ради, начальника управління міського господарства, інспектора ДАБК, помічника санітарного лікаря та інших, ОСОБА_1 було рекомендовано виконати капітальний ремонт своєї частини домоволодіння, отримавши дозвіл на його проведення в управлінні архітектури та містобудування (а.с. 22-23). Але, як пояснив позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, він не звертався за отриманням дозволу на проведення капітального ремонту будинку, здійснює ремонтні роботи житлового будинку за власним розсудом.

За встановлених обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в повному обсязі з підстав недоведеності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 15, 21, 391, 393 ЦК України, ст. ст. 92, 95, 106, 125, 152, 155, 198 ЗК України, ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , третя особа: Міськрайонне управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання протиправним та недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, усунення перешкод в користування майном та земельною ділянкою відмовити в повному обсязі.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті та проголошена його вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 17 грудня 2019 року. Повний текст рішення складено 26 грудня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Покровська міська рада Донецької області, , місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 11.

Відповідач 2: ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Міськрайонне управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, , місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, вул. Торгівельна, 11.

Суддя: