Номер провадження: 22-ц/813/2695/19
Номер справи місцевого суду: 523/7835/18
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одесипро залишення без задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, приведення виконавчого документа у відповідність до вимог закону, постановлену під головуванням судді Малиновського О.М. 22 жовтня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, приведення виконавчого документа у відповідність до вимог закону, у якій просила поновити їй строк для пред'явлення виконавчого листа №2-1355/1994, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, за яким з ОСОБА_4 на її користь на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11 липня 1994 року до 24 лютого 2008 року. Просить привести виконавчий лист у відповідність до вимог закону, зазначивши дату народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків (а.с. 1-2).

Заява обґрунтована тим, що згідно відповіді державної виконавчої служби, виконавче провадження з приводу виконання зазначеного вище виконавчого листа було знищено. Проте, стягнення по виконавчому листу не було проведено у зв'язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника та реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, приведення виконавчого документа у відповідність до вимог закону було залишено без задоволення (а.с. 47-48).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, приведення виконавчого документа у відповідність до вимог закону, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом не було враховано, що стягнення належних ОСОБА_2 сум не проводилось не з її вини (а. с. 51-53).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

За приписами п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення правовідносин), виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

За п.1 ч.2 ст. 21 Закону N 606-XIV строки для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень встановлюються з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Частина 5 тієї ж статті визначає, що рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі про стягнення аліментів, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом усього часу, на який присуджені платежі, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 1994р. (справа №2-1355/1994), яке набрало законної сили у той же день, 13 липня 1994 р., був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини заробітку щомісячно, починаючи з 11 липня 1994 р. до 24 лютого 2008 р. Тобто, строк стягнення за виконавчим листом обмежений набуттям повноліття дочкою сторін, та в силу ч.5 ст.21 Закону N 606-XIV повинен був бути пред'явлений до виконання до 24 лютого 2008 р.

Як вбачається з відмітки на оборотній стороні копії виконавчого листа, останній перебував на виконанні.

Листом Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 26 серпня 2016 р. №39975 було зазначено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини був знищений в зв'язку із закінченням трьохрічного терміну зберігання. Втім, вказаний лист не містить інформації про дату закінчення виконавчого провадження та підстави для такого.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявник ОСОБА_2 не довела та не надала жодного належного та допустимого доказу поважності пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання більше десяти років, що передував її зверненню до суду із даною заявою.

Крім того, суд обгрунтовано прийняв до уваги надану з боку ОСОБА_4 копію заяви від 30 листопада 2009 р., підписану ОСОБА_2, про написання якої не заперечувала остання, в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 гроші за борг по виплаті аліментів у розмірі 5 000 грн. Претензії до ОСОБА_4 відсутні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що стягнення належних апелянту сум не проводилось не з її вини, а по причині того, що у виконавчому документі не було зазначено дату народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податків, оскільки вказане не може слугувати доказом поважності пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа і не є пояснює, чому саме заявником виконавчий лист не був пред'явлений до виконання на протязі десяти років, з 2008 року до 2018 року (моменту звернення апелянта до суду першої інстанції із даною заявою).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 02 квітня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе