ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2956/19

Провадження № 22-ц/816/5079/19

Сумськ ий ап еляційни й суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

06 серпня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 13169,47 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 червня 2014 року з відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала 500 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 не виконала зобов`язань із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 02 липня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 13169,47 гривень, яка складається з 4876,17 гривень боргу за тілом кредиту, 2244,39 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4845,60 гривень нарахованої пені за прострочене забов`язання, 100 гривень нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 603,31 гривні штрафу (процентна складова).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 4876,17 гривень заборгованості за кредитним договором б/н від 06 червня 2014 року та 1921 гривень судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження доказів та обставин справи, АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 2244,39 гривень боргу за простроченим тілом кредиту, 4945,60 гривень пені та 1103,31 гривень штрафу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення простроченого тіла кредиту, оскільки основною вимогою банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих йому кредитних коштів. Крім того, позивач вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідачки проти позовних вимог. Крім того, на думку позивача, відповідачка, отримавши кредитну картку та скориставшись кредитними коштами, тим самим, визнала факт укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а тому відсутність підпису боржниці на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами. Також судом не було взято до уваги підстави та доводи щодо правомірності стягнення пені та штрафу.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення 4876,17 гривень боргу по тілу кредиту не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення простроченого тіла кредиту, а також пені і штрафу, суд першої інстанції вказав, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 червня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за Кредитним договором № б/н від 06 червня 2014 року станом на 02 липня 2019 року утворилась заборгованість по таким складовим: 4876,17 гривень боргу по тілу кредиту; 2244,39 гривень боргу по простроченому тілу кредиту; 4845,60 гривень пені за прострочене зобов`язання; 100 гривень заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, також заборгованість по судовим штрафам 1103,31 гривень (а.с. 6 - 9).

Крім розрахунку заборгованості по кредиту до позовної заяви також було додано підписану позичальницею копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06 червня 2014 року (а.с. 10), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» без підпису відповідачки (а.с. 11) та Умови і Правила надання банківських послуг без дати їх затвердження банком та без підпису ОСОБА_1 (а.с. 12-26).

Довідками позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , а також про строк дії виданих відповідачці кредитних карток підтверджується старт карткового рахунку 06 квітня 2014 року по кредитній картці № НОМЕР_1 , яка діяла до квітня 2018 року (а.с. 42, 43).

Випискою по кредитному рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 07 серпня 2019 року підтверджується використання та часткове повернення кредитних коштів позичальницею по кредитні картці № НОМЕР_1 впродовж строку її дії (а.с. 44-48).

Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № б/н від 06 червня 2014 року ОСОБА_1 з 01 квітня 2018 року допустила прострочення повернення боргу по тілу кредиту, який станом на 02 липня 2019 року становив 2244,39 гривень (а.с. 3-9).

З розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку позичальниці вбачається, що характер здійснених відповідачкою ОСОБА_1 платежів на повернення кредитних коштів, а також період нарахування банком заборгованості за кредитом свідчить про узгодження між сторонами кредитного договору умови щодо повернення боргу щомісячними платежами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням викладених вище обставин та вимог закону, апеляційний суд дійшов висновку про порушення позичальницею умов кредитного договору в частині повернення заборгованості щомісячними платежами, внаслідок чого ОСОБА_1 допустила прострочення виконання зобов`язання на суму 2244,39 гривень.

Зазначеного вище суд першої інстанції не врахував, а відтак рішення суду в цій частині на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 2244,39 гривень боргу по простроченому тілу кредиту.

З рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення 4845,60 гривень пені за прострочене зобов`язання, 100 гривень пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 603,31 гривень штрафу (процентна складова) апеляційний суд повністю погоджується.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені і штрафу, банк, крім розрахунку кредитної заборгованості станом на 02 липня 2019 року, також посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як на невід`ємну частину кредитного договору, який містить умови щодо пільгового періоду користування кредитними коштами, процентну ставку, відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, тарифи та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17, у подібних правовідносинах неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання (щодо встановлення умов однією зі сторін договору у формулярах або інших стандартних формах), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин у даній справі (06 червня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 серпня 2019 року).

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про відповідальність за несвоєчасне повернення кредитних коштів у виді пені та штрафу, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене вище та обставини того, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів, які містяться в матеріалах даної справи містять його відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 червня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді неустойку (пеню і штраф) за несвоєчасне повернення кредиту, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути здійснено наступним чином. Позов задовольняється на 54 % від суми заявлених вимог (на 7120,56 гривень з 13169,47 гривень). За рахунок відповідача позивачу слід компенсувати 1037,34 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції (54% від 1921 гривень судового збору, який сплачений за подання позовної заяви) та 1556 гривень за апеляційний перегляд (54 % від 2881,50 гривень судового збору, який сплачений за подання апеляційної скарги). Таким чином, рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом зменшення стягнутого з відповідачки на користь позивача судового збору з 1921 гривень до 1037,34 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по простроченому тілу кредиту скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 2244 (дві тисячі двісті сорок чотири) гривні 39 копійок заборгованості по простроченому тілу кредиту станом на 02 липня 2019 року за кредитним договором б/н від 06 червня 2014 року.

В частині, якою суд відмовив у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочене зобов`язання в розмірі 4845 (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 60 копійок, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень в розмірі 100 (сто) гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 (п`ятсот) гривень та штрафу (процентна складова) в розмірі 603 (шістсот три) гривні 31 копійка, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок до 1037 (одна тисяча тридцять сім) гривень 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1556 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 26 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина