Дата документу 24.12.2019 Справа № 2-1849/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-1849/11 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/3716/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» про заміну стягувача правонаступником, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2012 року позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0249/07/07-N від 07 листопада 2007 року у розмірі 3 552 913,79 грн., що еквівалентно 444 909,50 доларів США.

В липні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» звернулось до суду із заявою про заміну стягувача правонаступником, в якій просило замінити стягувача у справі № 2-1849/11 з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА».

В обґрунтування заяви зазначило, що 26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 0002/19/5, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» набуло право вимоги за договором кредиту № 0249/07/07-N.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2019 року замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що до матеріалів справи не долучено підтвердження отримання коштів за відступлення прав вимоги, його борг, визначений в договорі, є завищеним, справа розглянута у відсутності учасників справи.

Просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що в силу ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину, розмір заборгованості за договором відступлення права вимоги менший ніж стягнута заборгованість згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2012 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про залучення до участі у справі в якості правонаступника стягувача ПАТ «Банк Форум» - ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», суд першої інстанції виходив з того, що перехід права вимоги підтверджується договором №0002/19/5 від 26 березня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 січня 2013 року, позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0249/07/07-N від 07 листопада 2007 року у розмірі 3 552 913,79 грн., що еквівалентно 444 909,50 доларів США. Крім того, було стягнуто 1700 грн. сплаченого державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (т. 1, а.с.177, 248-249).

Після набрання рішення суду законної сили Запорізьким районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист по справі № 317/832/13-ц, пр. 2-п/317/9/2013 (т. 1, а.с. 259).

Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 0002/19/5 від 26.03.2019 року ПАТ «Банк Форум» відступив ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 1.1, Додатку № 1.2 та Акту № 1 приймання передачі документації до цього договору (т. 2, а.с.13-18).

Згідно з реєстром договорів, права вимоги за якими відступається, та боржників за такими договорами (Додаток № 1) до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 0249/07/07-N від 07 листопада 2007 року (т.2, а.с.10-12).

За приписами частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Частиною першою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву ТОВ "Фінансова компанія «ВЕСТА» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ТОВ "Фінансова компанія "ВЕСТА" набуло всіх прав кредитора ПАТ " Банк Форум", у тому числі на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором № 0249/07/07-N від 07 листопада 2007 року, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 0002/19/5 від 26.03.2019 року, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Законодавством нікчемність такого договору також не передбачена.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для заміни ПАТ «Банк Форум» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА».

Питання виконання умов договору, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» щодо отримання коштів за відступлення прав вимоги, на яке посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не впливає на правомочність договору, а недійсність правочину про відступлення права вимоги не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначення в договорі завищеного розміру заборгованості за кредитним договором, ніж визначена заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2012 року, є неприйнятними, оскільки в даному випадку судом першої інстанції вирішувалось питання щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні, а не щодо розміру заборгованості.

Посилання ОСОБА_1 на розгляд справи за відсутності його представника не заслуговує на увагу.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За змістом ст. ст. 223, 240 ЦПК України вирішення питання про відкладення розгляду справи за клопотанням її учасника відноситься до дискреційних повноважень суду, яким самостійно надає оцінку поважності причин неявки учасника на розгляд справи.

За таких обставин суд першої інстанції міг розглядати дану справу, якщо причини неявки представника скаржника були визнані неповажними та не існувало інших перешкод для проведення судового розгляду. Крім того, неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

ОСОБА_1 скористався своїм правом на викладення заперечень на заяву ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» про заміну стягувача шляхом подання відзиву (т. 2, а.с.46-48).

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не має, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: