КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/136/2019 Головуючий у 1 інстанції - Корнієнко С.В.
Унікальний номер справи № 362/4829/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Пустовіт О.О. на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Васильківський РВ УДМС України в Київській області про встановлення факту,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, обґрунтовуючи заяву тим, що встановлення даного факту заявникові необхідно для приведення у відповідність власних документів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України станом до 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, начальник Управління Державної міграційної служби України в Київській області Пустовіт О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в даній справі заінтересованою особою визначено Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області, разом з тим, належною заінтересованою особою у даній справі є УДМС в Київській області.

Звертає увагу суду на те, що за результатами перевірки територіальними органами ДМС, ОСОБА_3 на території України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримував. Клопотань щодо продовження строку перебування в Україні, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України не подавав.

Вказує, що інформація щодо постійного проживання заявника або його батьків, родичів до 24.08.1991 на території України відсутня.

Заявником взагалі не надано жодного документу, який міг би свідчити про те, що заявник дійсно з 1990 року проживав на території України. Натомість, ані в судовому рішенні, ані в матеріалах справи не міститься жодного доказу/посилання на підтвердження обставин, викладених в заяві. Матеріали справи не містять доказів виклику та направлення процесуальних документів учасникам справи, а також документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт постійного проживання заявника на території України з 1985 року.

Проте, перевіривши матеріали справи та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 2 ст. 293 ЦПК України (в редакції Закону від 03.10.2017 року), суди встановлюють факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2 ч. 1ст. 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ст. 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України ( абз. 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник підтвердив належними доказами факт його постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Проте в матеріалах справи відсутні будь - які письмові докази, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання заявника на території України.

Як убачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Азербайджані.

Проте, заявником не надано жодних відомостей щодо постійного проживання на території України, місце проживання в спірний період часу та на якій правовій підставі, інших документів про постійну чи тимчасову прописку на території України, або про реєстрацію на території України свого паспорту на той час.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні (абзац 10 статті 1 Закону України «Про громадянство України»).

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території У країни (абзац 11 статті 1 Закону України «Про громадянство України»).

При цьому Заявник є громадянином Азербайджану, у зв'язку з чим його проживання на території України підпадає під дію Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині законності проживання на території України.

Відповідно до частини 17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до частини 18 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відтак, з огляду на вищезазначені норми жодні встановлені обставини судом в оскаржуваному рішенні не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Сукупний аналіз наведеного свідчить, про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надані заявником докази підтверджують факт його постійного проживання на законних підставах на території України станом до 24 серпня 1991року та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області ПустовітО.О. задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа: Васильківський РВ УДМС України в Київській області про встановлення факту.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: