Єдиний унікальний номер №487/6529/15-ц
Провадження №22-ц/812/280/19
№22-ц/812/282/19
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

12 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

- відповідача ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,

- представника ТОВ «Обарівінвест» - Слесарчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року, ухвалене в складі головуючого судді Щербіни С.В. в приміщені цього суду того ж дня о 13 год. 00 хв., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест», ОСОБА_9 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» (далі ТОВ «Обарівінвест»), ОСОБА_9 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 03 лютого 2012 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк» або Банк) та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № 024/12/CL про надання останньому кредиту з максимальним лімітом у розмірі 7 350 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 лютого 2014 року. У подальшому до договору були внесені зміни та кінцевим терміном повернення кредиту визначено 02 лютого 2015 року.

Одночасно, з метою забезпечення виконання кредитного договору були укладені договори поруки від 03 лютого 2012 року між Банком та ОСОБА_5 № 024/12/CL/P-1, між Банком та ТОВ «Обарівінвест» № 024/12/CL/Р-2.

У лютому 2015 року за вищевказаним кредитним договором та договорами поруки відбулась зміна кредитора. Так, згідно договору про відступлення прав вимоги від 12 лютого 2015 року ПАТ «Златобанк» передало, а ТОВ «КУА АПФ «Актив плюс», що діє за рахунок та в інтересах ПЗНВІФ «Будівельні інвестиції» прийняло на себе право вимоги за кредитним договором № 024/12/СL і договорами поруки від 03 лютого 2012 року № 024/12/СL/Р-1 і № 024/12/СL/Р-2. Крім того, за договором про відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року ПАТ «Златобанк» передало, а ТОВ «КУА АПФ «Актив плюс», що діє за рахунок та в інтересах ПЗНВІФ «Будівельні інвестиції» прийняло на себе право вимоги належного виконання зобов'язань ТОВ «Обарівінвест» за договором іпотеки від 03 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Обарівінвест», який забезпечує виконання умов кредитного договору № 024/12/СL від 03 лютого 2012 року, разом з Додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього.

-2-

12 лютого 2015 року за договором про відступлення права вимоги ТОВ «КУА АПФ «Актив плюс», що діє за рахунок та в інтересах ПЗНВІФ «Будівельні інвестиції» передало, а ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги за кредитним договором № 024/12/СL від 03 лютого 2012 року разом з додатковими угодами до нього, а саме право вимоги повернення ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 4 862 327 грн. 37 коп., заборгованості за основною сумою за кредитним договором від 03 лютого 2012 року №024/12/СL та інших обов'язків, встановлених цим кредитним договором, а також за договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором іпотеки від 03 лютого 2012 року та договорами поруки від 03 лютого 2012 року, укладених між Банком та ОСОБА_5 та між Банком та ТОВ «Обарівінвест».

Крім того, 16 лютого 2015 року між новим кредитором ОСОБА_2 і ОСОБА_9 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язаний солідарно з ОСОБА_8 відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань по кредитному договору в межах суми 100 000 грн.

Посилаючись на те, що позичальник та поручителі не виконували прийнятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 01 серпня 2015 року виникла заборгованість, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 8 738 997 грн. 68 коп., з яких: 4 234 802 грн. 42 коп. заборгованості за кредитом та 1 381 372 грн. 87 коп. заборгованості за відсотками та відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми, яка станом на 01 серпня 2015 року складає 79 294 грн. 73 коп., а також сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, у розмірі 1 545 702 грн. 88 коп. та таку ж суму просив стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ТОВ «Обарівінвест». Крім того, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - 100 000 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто в солідарному порядку на його користь по 8 738 997 грн. 68 коп. - з ОСОБА_8 і ОСОБА_5 та з ОСОБА_8 і ТОВ «Обарівінвест». З ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 стягнуто 100 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення з боржника і поручителів заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2015 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а.с.224-225,т.1).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2015 року заяву ТОВ «Обарівінвест» про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а.с. 106-107 т.2).

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, внаслідок розгляду справи за їх відсутності та не повідомлення їх належним чином про дату, час і місце засідання суду, а також припинення дії договорів поруки на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, просили скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_8 помер.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року, у зв'язку зі смертю боржника - ОСОБА_8, було зупинене провадження до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) померлого.

-3-

Після відновлення провадження у справі у вказаній справі на адресу апеляційного суду Миколаївської області 07 квітня 2016 року від нотаріальної контори надійшли заяви про відмову від прийняття спадщини всіх спадкоємців.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року апеляційній скарги ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест» відхилені, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року, за заявою ОСОБА_2 виправлена арифметична помилка в описовій та резолютивній частинах заочного рішення суду від 06 жовтня 2015 року. Судом вказано про стягнення з ОСОБА_8 і ОСОБА_5 та з ОСОБА_8 і ТОВ «Обарівінвест» в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 7 241 172 грн. 90 коп., замість 8 738 997 грн. 68 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 та касаційну скаргу ТОВ «Обарівінвест» відхилено, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 05 грудня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та касаційні скарги ТОВ «Обарівінвест» задоволенні.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року скасовано.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2018 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2018 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2018 року про повернення апеляційної скарги ТОВ «Обарівінвест» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2018 року за заявою ТОВ «Обарівінвест» про перегляд ухвали Заводського районного від 17 травня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України особі, яка її подала, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2018 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2018 року за заявою ТОВ «Обарівінвест» про перегляд ухвали Заводського районного від 17 травня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України особі, яка її подала - скасовано.

Скасовуючи судові рішення та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в постанові зазначив про необхідність розгляду судом питання про процесуальне правонаступництво, залучення до участі у справі спадкоємця боржника ОСОБА_6, як правонаступника ОСОБА_8, у зв'язку з прийняттям нею спадщини після його смерті.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 січня 2019 року залучено до участі у справі, як правонаступника ОСОБА_8 - ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_5.

-4-

Зі спадкової справи №73/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, яка витребувана Миколаївським апеляційним судом слідує, що на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року у справі № 569/15767/17 скасовано розпорядження Рівненського міського голови від 07 квітня 2016 року № 285-Р «Про надання згоди на відмову від спадщини», спадщину прийняла лише дочка спадкодавця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.131 - 155 т.17).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, їх представників, які з'явились в судове засідання, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд враховує те, що відповідно до положень частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест» посилались на те, що судом вони не були повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання суду та справу розглянуто за їх відсутності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є, якщо зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест». На а.с. 68-69 в томі 1 містяться відомості про вручення відповідачам повідомлення про виклик до суду 20 жовтня 2015 року та 13 жовтня 2015 року відповідно, що не свідчить про належне повідомлення відповідачів про розгляд справи, судове засідання по якій було призначено на 06 жовтня 2015 року.

Отже, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест» про розгляд справи судом першої інстанції.

За такого, наявні підстави передбачені п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 03 лютого 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №024/12/СL, за яким позичальник отримав кредит з максимальним лімітом у розмірі 7 350 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 23% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 лютого 2014 року. У подальшому до договору були внесенні зміни та остаточно визначений кінцевий термін повернення кредитних коштів 02 лютого 2015 року та встановлена сукупна вартість споживчого кредиту та реальна процентна ставка, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг ( а.с. 6-15 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 в той же день було укладено договір поруки №024/12/СL/Р-1 (а.с. 16-19 т.1) до якого 09 серпня 2013 року внесені зміни (а.с. 20 т.1), а також договір поруки №024/12/СL /Р-2 було укладено між Банком та ТОВ «Обарівінвест» ( а.с. 21-24 т.1), до якого також 09 серпня 2013 року були внесені зміни щодо кінцевого терміну повернення кредитних коштів (а.с. 25 т.1).

Згідно п.1.1 вказаних договорів поруки поручителі поручились перед банком та зобов'язалися відповідати за повне і своєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

-5-

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 12 лютого 2015 року ПАТ «Златобанк» передало, а ТОВ «КУА АПФ «Актив плюс», що діє за рахунок та в інтересах ПЗНВІФ «Будівельні інвестиції» прийняло на себе право вимоги за кредитним договором №024/12/СL від 03 лютого 2012 року разом із додатковими угодами до нього (додаткова угода №1 від 20 липня 2012 року, додаткова угода №2 від 09 серпня 2013 року, договір №3 про внесення змін від 14 серпня 2013 року), а саме право вимоги щодо повернення ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 4 862 327 грн. 37 коп. заборгованості за основною сумою згідно кредитного договору №024/12/СL від 03 лютого 2012 року та інших обов'язків встановлених цим кредитним договором; договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором №024/12/СL від 03 лютого 2012 року, а саме: за договором іпотеки (разом з додатковим договором), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. 03 лютого 2012 року за реєстрованим №144, укладеного між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Обарівінвест», договорами поруки від 03 лютого 2012 року №024/12/СL/Р-1 і №024/12/СL /Р-2.

У подальшому, за договором про відступлення прав вимоги від 12 лютого 2015 року ТОВ «КУА АПФ «Актив плюс», що діє за рахунок та в інтересах ПЗНВІФ «Будівельні інвестиції» передало, а ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги: за кредитним договором №024/12/СL від 03 лютого 2012 року разом з додатковими угодами до нього (додаткова угода №1 від 20 липня 2012 року, додаткова угода №2 від 09 серпня 2013 року, договір № 3 про внесення змін від 14 серпня 2013 року), а саме право вимоги повернення ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 4 862 327 грн. 37 коп. (яка згідно довідки АТ «Златобанк» станом на 12 лютого 2015 року складається з 4 234 802 грн. 42 коп. - прострочена заборгованість за основним боргом та 627 524 грн. 95 коп. пені), заборгованості за основною сумою згідно кредитного договору від 03 лютого 2012 року №024/12/СL та інших обов'язків, встановлених цим кредитним договором; договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором від 03 лютого 2012 року №024/12/СL, а саме: за договором іпотеки (разом із додатковими договорами) від 03 лютого 2012 року за реєстровим №144, укладеного між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Обарівінвест» та договорами поруки від 03 лютого 2012 року №024/12/СL/Р-1 і №024/12/СL/Р-2.

За такого, відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні у повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Договір про відступлення права вимоги є оспорюваним правочином, вимог щодо визнання його недійсним сторонами не пред'явлено, а тому відповідно до приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презумується.

При цьому, посилання представника ТОВ «Обарівінвест» Слесарчука О.П. в засіданні судової колегії на постанову Рівненського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року щодо не набуття позивачем права вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги від 12 лютого 2015 року за кредитним договором від 12 лютого 2015 року є необґрунтованими, оскільки цим рішенням суду не вирішувався спір про недійсність такого договору і воно не має преюдиційне значення для вирішення цієї справи.

Крім того, 16 лютого 2015 року між новим кредитором ОСОБА_11 і ОСОБА_9 укладено договір поруки відповідно до умов якого ОСОБА_9 зобов'язаний солідарно з ОСОБА_8 відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань по кредитному договору в межах суми 100 000 грн.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 вказував, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 01 серпня 2015 року утворилася прострочена заборгованість: за кредитом - 4 234 802 грн. 42 коп., за процентами за користування кредитом - 1 381 372 грн. 87 коп., 3% річних - 79 294 грн 73 коп. та 1 545 792 грн 88 коп. - коригування на індекс інфляції.

-6-

Як встановлено, згідно довідки ПАТ «Златобанку» №24 від 12 лютого 2015 року (а.с.71 т.3) станом на 12 лютого 2015 року заборгованість ОСОБА_8 по договору про надання кредиту складає: прострочена заборгованість за основним боргом 4 234 802 грн. 42 коп., пеня - 627 524 грн. 95 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У силу статей 525, 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено за умовами кредитного договору з урахуванням внесених змін його сторони погодили щомісячну сплату частини кредитних коштів та відсотків за наданим кредитом шляхом внесення платежів за графіком погашення кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту в повному обсязі не пізніше 02 лютого 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позичальнику кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 02 лютого 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за даним позовом, яка утворилась станом на 01 серпня 2015 року, позивачем нараховані проценти 1 381 372 грн. 87 коп. після закінчення строку повернення кредиту (після 02 лютого 2015 року), тобто ця заборгованість нарахована позивачем безпідставно. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення процентів за кредитним договором 1 381 372 грн. 87 коп. не підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів не погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим відповідачами ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест», з врахуванням висновків судово-економічної експертизи, з таких підстав. Так, експертом надано висновок про те, що реальна процентна ставка за кредитним договором складає 27,52 %.

-7-

Проте, з додатку № 1 до кредитного договору, а саме графіку зниження розміру заборгованості та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, реальна процентна ставка складає 25,01% (а.с. 10 т.1) на дату укладення кредитного договору, а після цього змінювалась шляхом укладання додаткових угод, а саме: 20 липня 2012 року, реальна процентна ставка змінена на 25,25% (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 20 липня 2012 р.) (а.с. 12 т.1); 09 серпня 2013 року реальна процентна ставка змінена на 28,91% ( додаток № 1 додаткової угоди № 2 від 9 серпня 2013 року) (а.с. 13 т.1).

При цьому збільшення реальної відсоткової ставки здійснювалося саме за рахунок збільшення строку користування кредитними коштами, оскільки розмір процентної ставки за договором залишився без змін.

Крім цього, на думку експерта, Банк, розраховуючи заборгованість, необґрунтовано нарахував по кредиту 1 964 902 грн. 70 коп. Ця сума у відповіді на п'яте питання, стосовно правильності розрахунку заборгованості, названа експертом як «абсолютне подорожчання кредиту».

Разом з цим, відповідно до п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) - це сума, розрахунок якої здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Ця сума має повідомлятися позичальникові банком при укладанні кредитного договору та може змінюватися у подальшому з врахуванням фактичного обсягу користування кредитними коштами та тривалості такого користування. За таких обставин значення абсолютного подорожчання кредиту, не може ніяким чином ототожнюватися із безпідставним нарахуванням процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, експерт у своєму висновку використав невірні дані щодо реальної процентної ставки, яка була узгоджена сторонами шляхом підписання додаткових угод до кредитного договору.

Наведений в апеляційних скаргах розрахунок заборгованості не містить в собі фактичних даних про суми платежів, вчинених в рахунок погашення заборгованості за кредитом та періоди нарахування процентів. Суми зазначені в розрахунках апелянтів не відповідають сумам, зазначеним в платіжних документах, які надавались ними у суді першої інстанції, суми щомісячних погашень не співпадають із сумами Додатку № 1 до кредитного договору у будь-якій його редакції. Розрахунок процентів взагалі припинено у березні 2014 року, тоді як згідно з платіжними документами позичальник продовжував сплачувати проценти за кредитом до липня 2014 року. Надані відповідачами квитанції про сплату боргу за період 2014 року зараховані Банком на сплату процентів за користування кредитом та враховані Банком при відступленні прав вимоги, про що свідчить довідка про розмір заборгованості станом на 12 лютого 2015 року, з якої вбачається, що проценти за користування кредитом станом на час видачі довідки погашені. За таких обставин, наданий відповідачами розрахунок заборгованості не можна вважати обґрунтованим.

Виникненні між сторонами зобов'язання є грошовими, а тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржники повинні сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як встановлено заборгованість за основним боргом по кредиту становить 4 234 802 грн. 42 коп.

-8-

Отже, з боржника на користь кредитора підлягали стягненню три процента річних за період з 12 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року в сумі 59 171 грн. 21 коп. (4 234 802 грн. 42 коп. х 170 днів прострочення сплати х 0,008% за 1 день (3%:365) = 59 171 грн. 21 коп.) та 1 545 702 грн. 88 коп. індексу інфляції ( 4 234 802 грн. 42 коп. х 1,365 - 4 234 802 грн. 42 коп.). За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 514, 526, 527, 611, 625, 1054 ЦК України, з боржників в солідарному порядку підлягала стягненню заборгованість по кредиту в сумі 4 234 802 грн. 42 коп. та за порушення грошового зобов'язання три процента річних в сумі 59 171 грн. 21 коп. та 1 545 702 грн. 88 коп. - коригування на індекс інфляції, а всього 5 839 676 горн. 51 коп.

У частині першій статті 523 ЦК України визначено, що порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом наведених норм Закону у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На поручителя може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Як встановлено правонаступником позичальника ОСОБА_8 є ОСОБА_6

Умови договорів поруки не передбачають згоду поручителів відповідати за правонаступників боржника за кредитним договором у разі смерті боржника, та в судовому засіданні апеляційного суду поручителі ОСОБА_5 та представник ТОВ «Обарівінвест» такої згоди не надали. За такого, немає підстав для стягнення з вказаних відповідачів, як поручителів, заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з тим, у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

При цьому посилання апелянтів на припинення поруки, у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

-9-

На думку апелянтів збільшенням відповідальності поручителя є збільшення реальної відсоткової ставки за кредитом. Проте, з матеріалів справи вбачається, що розмір процентної ставки за договором залишився без змін, а збільшення реальної відсоткової ставки, здійснювалося саме за рахунок збільшення строку користування кредитними коштами, який узгоджено поручителями ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест» договорами від 09 серпня 2013 року про внесення змін до договорів поруки (а.с. 20, 25 т.1).

Не можна погодитись і з доводами апелянтів про припинення поруки внаслідок спливу шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителів, оскільки положення ч. 4 ст. 559 ЦК України можуть бути застосовані в разі відсутності у договорі поруки установлення строку припинення поруки.

З матеріалів справи вбачається, що п. 6.2 договорів поруки №024/12/СL/Р-1 та №024/12/СL/Р-2 встановлено, що порука за цими договорами припиняється після спливу 3-х років з настання кінцевої дати повернення кредиту, тобто з 2 лютого 2018 року.

При цьому колегія суддів вважає посилання представників позивача на положення статті 543 ЦК України, яка доповнена частиною п'ятою, в редакції діючий на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції про те, що смерть позичальника не припиняє обов'язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання такими, що не заслуговує на увагу, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року, яким статтю 543 доповнено частиною п'ятою, відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Зазначений вище Закон ведено в дію з 04 лютого 2019 року, тоді як встановлено порука ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест» за договорами поруки припинилася з 2 лютого 2018 року.

Зі спадкової справи вбачається, що 29 березня 2016 року ОСОБА_2, в передбачені законом строки, звернувся до нотаріальної контори, з претензією до спадкоємців, які прийняли спадщину, про погашення боргу ОСОБА_8

ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_8

До складу спадкового майна, після смерті ОСОБА_8, увійшла Ѕ частка житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, яка у рівних частках належала на праві власності ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та автомобіль марки ВАЗ 2105, 1986 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1.

Вартість вказаного домоволодіння на час набуття у власність на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2006 року складала 314 300 грн. (а.с. 149, т.17). Згідно наданого ОСОБА_5 звіту про оцінку майна житлового будинку, визначеного ТОВ «Голдтех» станом на 19 жовтня 2017 року, його ринкова вартість становить 478 105 грн. Іншої вартості цього домоволодіння, а також будь-якої вартості автомобіля матеріали справи не містять. Наявність іншого майна, одержаного у спадщину ОСОБА_6 та його вартість, матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Судом апеляційної інстанції сторонам роз'яснювалось право надати суду докази про вартість спадкового майна або призначення експертизи з метою визначення вартості. Проте скористатися цих правом сторони відмовились. Тому колегія суддів виходить з наявних у справі доказів.

За такого, в силу ст. 1282 ЦК України ОСОБА_6 зобов'язана задовольнити вимогу позивача у сумі 239 052 грн. 50 коп. заборгованості спадкодавця за кредитним договором, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_8

-10-

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ТОВ «Обарівінвест» не містять доводів щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_9 та останнім судове рішення не оскаржувалось. Тому заочне рішення в зазначеній частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до встановлених обставин, на підставі ст. 141, ст. 375 ЦПК України, заочне рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_8, правонаступником якого є ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_5, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» про стягнення кредитної заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з правонаступника ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_5 у межах вартості, одержаного нею у спадщину від ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про смерть № 1634, зроблений у книзі реєстрації смертей 10 жовтня 2015 року) на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 024/12/CL від 03 лютого 2012 року у сумі 239 052 (двісті тридцять дев'ять тисяч п'ятдесят дві) грн. 50 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» про стягнення кредитної заборгованості.

Заочне рішення в іншій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.