Справа № 188/1612/19
Провадження № 2/188/613/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі судді, що головує, Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Власенко А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідачка) про скасування аліментів на утримання дружини.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що за рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2019 з позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь відповідачки до досягнення сином повноліття та 1/4 частину на утримання тимчасово не працюючої дружини до досягнення сином трирічного віку від заробітку (доходу) позивача. Відповідачка у жовтні 2019 повторно уклала шлюб з іншим чоловіком.

Позивач просить суд скасувати аліменти на тимчасово не працюючу дружину, які стягнуті з позивача рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї не явки суду не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, посилаючись на те, що йому та позивачеві достеменно відомо про укладення відповідачкою повторного шлюбу з іншим чоловіком, у зв`язку з чим вона, на його думку, більше не має права на утримання від позивача, як непрацююча дружина.

Відповідачка відзив на позов не надала, в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що його довіритель не укладала повторного шлюбу. Представник відповідача вважає, що повторним є шлюб, який укладено повторно між тими самими особами, тому він заперечив проти задоволення позову, просив відмовити з підстав необґрунтованості.

Вислухавши заяви по суті представника позивача і представника відповідача, встановивши обставини справи і правовідносини, які їм відповідають, перевіривши обставини справи наданими сторонами доказами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4).

Судом встановлено, що заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 188/158/19 від 02.04.2018 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с. 10).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 у цивільній справі № 188/639/19 з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5 та аліменти на користь ОСОБА_4 до досягнення сином трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-13).

09.08.2019 позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 , про що складено актовий запис № 75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09.08.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та м. Першотравенськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9).

Згідно з довідкою № 1387, виданою 21.10.2019 ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивач працює гірником підземним і щомісячно отримує високу заробітну плату (а.с. 8).

Ухвалою суду від 18.12.2019 представнику позивачу відмовлено у витребуванні з ЗАГС м. Першотравенська свідоцтва про укладення відповідачкою повторного шлюбу.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами СК України.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 82 СК України передбачено, що право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу.

Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;

2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 116 СК України після розірвання шлюбу та одержання свідоцтва про розірвання шлюбу або рішення суду, яке набрало законної сили особа має право на повторний шлюб.

Суд не вдається до аналізу доводів представника позивача щодо йому ніби то достеменного відомої обствини, що відповідачка уклала повторно шлюб, оскільки, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, представником позивача не надано в обґрунтування своїх доводів належних та допустимих доказів.

Така позиція суду відповідає змісту параграфу 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерело права.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що параграф 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Таким чином, суду не надано доказів існування правових і фактичних підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на її утримання, тому у позові слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 82, 84, 116 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про скасування аліментів на утримання дружини відмовити.

Судові витрати залишити на позивачеві ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Повне рішення суду складене 26.12.2019.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда