Справа № 766/5872/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Рєпа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.02.2011 року відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 28.02.2018 року заборгованість становить 41704,64грн., що складається з: 7262,05грн. заборгованість за кредитом; 29165,33грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2815,13грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1962,13 грн. штраф (процентна складова). В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не сплатив наданий позивачем кредит, за графіком погашення відсотків та основного боргу, в результаті чого виникла заборгованість. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості по кредиту та відшкодувати судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2018 року по справі скасовано заочне рішення суду та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 04.10.2018року, до суду від відповідача надійшов відзив відповідно до якого позовні вимоги позивача не визнає з наступних підстав, зазначає, що відповідно до наданого позивачем розрахунку зазначено, що відповідач отримував кредитні кошти, користувався ними та здійснив останні платежі 12.06.2014 року в сумі 24,80 грн та 02.06.2015 року 10,07 грн, однак вказані обставини вважає безпідставними та надуманими позивачем, та наведені з тих підстав щоб поновити собі строки позовної давності. Відповідач стверджує, що останній платіж ним було здійснено 24.05.2013 року в сумі 1000 грн з яких 517,52 грн списані на погашення відсотків, а 482,48грн на погашення пені. Крім того зазначає, що позивачем нараховано пеню, відсотки комісію після спливу строку визначеного договором кредитування, тобто з 28.03.2013року, отже вважає, що позивач звернувшись 05.04.2018 року до суду не дотримувався встановленої ст.257 ЦК України загальної позовної давності.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якої вважає, відзив відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з підстав зазначених у відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, 21.02.2011 року було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем договору та надав Відповідачу доступ до кредитних коштів, які в цьому договорі зазначені.

З позову вбачається, що відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов'язань кредитного договору № б/н від 21.02.2011 року у ОСОБА_1, станом на 28.02.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої згідно розрахунку банку становить 41704,64грн., що складається з: 7262,05грн. заборгованість за кредитом; 29165,33грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2815,13грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1962,13 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості.

Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 2.1.1.12.4 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року визначено, що згідно ст. 212 ЦК України, у разі наявності простроченого кредиту (овердрафта) - строком повернення кредиту (овердрафта) в повному обсязі є 211-й день с моменту виникнення такої заборгованості (у даному випадку 28.09.2012 року зявилася прострочена заборгованість за кредитом) строк повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості, тобто з 28.03.2013 року заборгованість повинна бути повернута у повному обсязі.. За таких обставин право позивача нараховувати передбачені відсотки за кредитом, пені та комісії припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 28.03.2013 року. Враховуючи викладене встановлено, що право вимагати повернення кредиту по вказаному договору у повному обсязі виникало у ПАТ КБ «Приват Банку» на 211 день (що у даній справі становить 28.03.2013 року, а починаючи з 24.05.2013 року з дня коли відповідачем було здійснено останній платіж по кредиту відбулася перерва строку давності).

Відповідний позов було надіслано представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду 30.03.2018р, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач не наводив аргументів щодо причин пропущення строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином враховуючи, що позивачем відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України подана заява про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, відповідно ч.4 ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, ч.4 ст.267 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська