Провадження № 6/243/52/2019
Справа № 243/1220/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) подання головного державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2019 року головний державний виконавець Словянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, обґрунтувавши його тим, що в Словянському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження 57434596 з виконання виконавчого листа № 236/1133/14-ц виданого 24 лютого 2015 року на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 74085,95 грн., моральної шкоди в сумі 6000,00 грн., судового збору в сумі 307,79 грн., витрат по оплаті експертиз в сумі 1855,96 грн., та судового збору в сумі 373,49 грн.

Враховуючи, що до теперішнього часу вказане рішення боржником не виконано, декларація про доходи та майно ним не подана, останній не вживає дій спрямованих на виконання рішення суду та ухиляється від його виконання, що суперечить вимогам частини пятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобовязань покладених на нього виконавчим листом № 236/1133/14-ц виданим 24 лютого 2015 року на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 січня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Згідно із ч. 4 цієї статті, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Головний державний виконавець Словянського міськрайонного ВДВС ОСОБА_1у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути подання без участі його ініціатора.

Суд дослідивши подання та долучені до нього матеріали, приходить до висновку про його необґрунтованість.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно із постановою головного державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 від 17 жовтня 2018 року, в Словянському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження 57434596 з виконання виконавчого листа № 236/1133/14-ц виданого 24 лютого 2015 року на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 74085,95 грн., моральної шкоди в сумі 6000,00 грн., судового збору в сумі 307,79 грн., витрат по оплаті експертиз в сумі 1855,96 грн., та судового збору в сумі 373,49 грн.

При відкритті виконавчого провадження, у вказаній постанові боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із супровідним листом державного виконавця за вих. № 39132, 17 жовтня 2018 року постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику для виконання.

Відповідно до акту державного виконавця від 26 жовтня 2018 року, державним виконавцем був здійснений виїзд за адресою місця проживання боржника ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1, однак двері ніхто не відчинив, у звязку із чим був залишений виклик боржника до Словянського ВДВС на 05 листопада 2018 року на 09 год. 30 хв.

Згідно із актом складеним державним виконавцем 05 листопада 2018 року, боржник ОСОБА_2 до Словянського міськрайонного ВДВС 05 листопада 2018 року на 09 год. 30 хв. не зявився.

За відомостями отриманими державним виконавцем з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, встановлено, що боржник ОСОБА_2 не працює, відкритих рахунків не має, пенсію не отримує.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 155060108 від 05 лютого 2019 року, встановлено, що боржник ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 38 розташованого по вул. Чапаєва в смт. Райгородок Словянського району Донецької області.

Постановою державного виконавця від 07 листопада 2018 року, про арешт майна боржника, на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 був накладений арешт.

07 лютого 2019 року до Словянського міськрайонного ВДВС звернувся стягувач ОСОБА_3 із заявою, в якій просив, зокрема, звернутися державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, на підставі положень п. 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідним в демократичному суспільстві і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цей сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-XII).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Згідно із розясненнями наведеними у пункті 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконанням обовязків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування,зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межу України згідно зі статтею 377-1 ЦПК (у нинішній редакції ЦПК ст. 441), пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо.

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, тобто коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконане зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведене протилежне.

Відповідно до положень ч. 1 статті 13 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

На момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина за межі України факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допущення в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подання виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах,про майно,що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою,встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за факт ухилення від їх виконання, яке є свідомим, і на момент звернення виконавця до суду повинен вже відбутись і бути обєктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобовязань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення його від виконання покладених на нього обовязків.

Суду не представлено доказів того, що боржник свідомо вчинив дії спрямовані на невиконання ним зобов'язання за виконавчим листом, коли виконати цей обовязок у нього була/є реальна можливість.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що обовязок доказування в даній категорії справ покладено на державного виконавця, суд приходить до висновку, що у задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», статтею 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 13 лютого 2019 року

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4