КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/536/19 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
провадження № 22-ц/824/5063/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у складі судді Луценка О.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними, визнання та скасування протоколу №379708 проведення електронних торгів,-

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, ДП «Сетам», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними, визнання та скасування протоколу №379708 проведення електронних торгів і просила визнати недійсними електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1, проведених 02.01.2019 року ДП «Сетам», визнати недійсними та скасувати протокол №379708 проведення електронних торгів від 02.01.2019 року.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (переєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової, якою заяву задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів і позивачкою не вказано про співмірність заявленого забезпечення позову з позовними вимогами та не наведено обґрунтувань необхідності застосування обраного заходу забезпечення позову.

Також позивачкою не надано документального підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову і доводи в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на припущеннях.

Такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Так, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов'язково зазначаються: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , а саме, у п.4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заява апелянта про забезпечення позову була подана в порядку, за формою та змістом, встановленими нормами ЦПК.

Позивачка ОСОБА_2 стверджує, що так як предметом позову, в забезпечення якого подано дану заяву, є оскарження електронних торгів з продажу її квартири (єдиного житла, іпотечного майна), проведених з грубим порушенням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 30.09.2016 року №1301/29431, та визнання і скасування протоколу №379708 проведення електронних торгів, підписаного з переможцем - ОСОБА_3, то спосіб забезпечення - заборона ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на цю квартиру відповідає позовним вимогам.

При тому, позовні вимоги підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, але суд першої інстанції, відмовляючи у забезпеченні позову, дійшов висновку про те, заявником не вказано співмірність заявленого забезпечення позову з позовними вимогами, не наведено обґрунтувань необхідності застосування обраного заходу забезпечення позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки апелянт у заяві про забезпечення позову зазначив обґрунтування необхідності обраного заходу забезпечення.

Так, процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про визнання недійсними електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1, проведені 02.01.2019 року Державним підприємством «СЕТАМ», за позовом ОСОБА_2, у сторін договору купівлі - продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов'язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Апелянт, вважаючи, що передача на реалізацію квартири і підготовка та проведення електронних торгів відбувалися незаконно, стверджує, що є ймовірність того, що за період розгляду справи за її позовом вказане майно може бути відчужено відповідачем з метою уникнення обов'язку щодо повернення їй квартири.

За таких обставин у заявниці в подальшому виникнуть труднощі або ж взагалі неможливість повернення реалізованого майна, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, а тому змусить її в подальшому пред'являти нові позови про витребування цього майна, визнання недійсними правочинів та вчинення інших дій.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що квартира реалізована за ціною, значно нижчою за її реальну вартість, а тому вона буде мати особистий надмірний тягар при подальшому виконанні рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТІЇ Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-005/145/2008 від 01 серпня 2008 року за період з 01 серпня 2008 року по 12 червня 2014 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

З огляду на викладене, доцільно вжити вид забезпечення, а саме: заборонити переможцю електронних торгів від 02.01.2019 року ОСОБА_3, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, заявницею надано належним чином завірену копію протоколу №379708 проведення електронних торгів.

Відповідно до п.п.1, 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30.09.2016 року за №1301/29431 (надалі - Порядок), підписаний сторонами електронних торгів протокол є підставою для здійснення розрахунків за придбане на електронних торгах майно та складення виконавцем акту про проведені електронні торги, а згідно з п.8 вказаного розділу Порядку акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акту про проведені електронні торги.

Крім того, відповідно до п.9 цього розділу Порядку у разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача і цей акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно, а зберігачем квартири АДРЕСА_1, що була предметом електронних торгів, визначено державним виконавцем невідому апелянту фізичну особу і тому вона вважала реальною загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року слід скасувати, а скаргу ОСОБА_2 задовольнити і встановити заборону ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_2 задовольнити і встановити заборону ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: