Справа № 654/3192/17
Провадження №2/654/19/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Данилевського М. А.,

секретаря Друговин В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу №654/3192/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2017 публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», через свого представника, звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09.10.2012 відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього заборгованість в сумі 73498,70 грн., що складається з наступного: 3690,01 грн. - заборгованість за кредитом; 62220,00грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3612,56 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3476,13 грн. - штраф (процентна складова) а також судові витрати (судовий збір) в сумі 1762,00 грн.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належними чином.

В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача за довіреністю про розгляд справи за відсутності Позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання, відповідно до якого просить до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з позовної заяви, відповідно до укладеного договору №б/н від 09.10.2012, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання кредиту у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 2-6). Будь-яких доказів щодо збільшення ліміту карти суду позивачем не надано.

Позивачем не надано інформації про фактичний строк дії картки за вищевказаним договором, а, відповідно, інформації про кінцевий термін повернення кредиту.

Суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ копію довідки юрисконсульта банку від 03.04.2018 (а.с. 104) про те, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 09.10.2012 отримувала картки, остання з яких має термін дії до 04.2018 року, оскільки довідка юрисконсульта є внутрішнім документом банку, а інших доказів про кінцевий строк дії картки позивачем не надано.

Згідно доданих позивачем до позовної заяви Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» витягу з Умов та правил надання банківських послуг, відповідач був зобов'язаний вносити щомісячні платежі на погашення кредиту до 25 числа кожного місяця. Пунктом 5.2 (Розділу 3 «Умови обслуговування. Кредитні карти») Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку порушення клієнтом зобов'язань по Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань та інших зобов'язань по даному Договору (а. с. 6,7, 8-31).

Відповідно до виписки про рух коштів по банківським карткам (а.с. 98 - 102), остання операція проведення розрахунків Відповідачем по картці відбулася 22.08.2014, а погашення заборгованості відповідачем по карткам було здійснено 31.01.2014.

Відповідно до п. 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку порушення клієнтом зобов'язань по погашенню заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінюються умови кредиту та встановлюється строк повернення кредиту - 91-й день з моменту порушення зобов'язань з обов'язком Клієнта повернути кредит, виплатити винагороду, комісію та відсотки в повному обсязі (а. с. 26-27). При цьому згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України по зобов'язанням, строк виконання яких не наступив, вважається, що строк наступив у 91-й день с моменту настання порушення зобов'язання клієнта по погашенню заборгованості по кредиту. На цю дату Клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і проценти за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 05.10.2017 заборгованість ОСОБА_1 становить 73498,70 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 3690,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 62220,00 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3612,56 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3476,13 грн.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено частиною 1 статті 261 ЦК України.

За правилами ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Правилами ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила, а статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Під час розгляду справи відповідач заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а. с. 67). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

У відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, передбачено продовження банком строку дії картки у разі наявності двох умов: якщо до початку місяця закінчення строку її дії не надійшла письмова заява Держателя про закриття картрахунку та при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по даному рахунку.

Також встановлено, що на рахунку ОСОБА_1 грошових коштів немає, а останній платіж на погашення кредиту внесено 31.01.2014 на суму 5,0 грн. (а. с. 99).

Суд не приймає до уваги платежі здійсненні 11.06.2014, 17.06.2014, 19.07.2014, 22.08.2014, 17.11.2014 як добровільне погашення частини боргу відповідачем, оскільки згідно Виписки про рух коштів по банківським картам (а.с. 99) зазначені платежі здійснювалися саме банком автоматично шляхом збільшення заборгованості відповідача за кредитом, а не самим відповідачем, що не може свідчити про визнання боргу відповідачем та, як наслідок, переривання строку позовної давності.

У зв'язку з чим, обов'язок щодо дострокового повернення усіх належних до виплати сум виник за відповідачем 26.06.2014 (на 91-й день від дати останнього платежу) та початок перебігу строку позовної давності має обліковуватись саме від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 27.10.2017 (а. с. 2).

Отже, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для звернення з даним позовом у ПАТ КБ «Приватбанк» сплив 26.06.2017, дана обставина є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд констатує, що зволікання банку зі зверненням до суду протягом тривалого часу призвело до надмірного (більш як у 140 разів) нарахування відповідачу процентів та штрафних санкцій в порівнянні з сумою отриманого кредиту (500 гривень), що виходячи з засад розумності та справедливості, є явно непропорційним.

Згідно ст.141 ЦПК України, у зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 253, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 5, 10, 13, 76, 81, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.01.2019.

Суддя М. А. Данилевський