Справа №216/4416/18
провадження №2/216/1880/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

11 лютого 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бондарєвої О.І.,

за участі:

секретаря судового засідання Городнічевої Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», який є правонаступником публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпрообленерго», про усунення порушень прав споживачів та зобовязання вчинити певну дію (укладання договору), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив зобовязати відповідача укласти з ним, як фізичною особою договір на постачання електричної енергії на нежитлову споруду, розташовану по вул. Панаса Мирного, буд. № 3 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав, наданий до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив закрити провадження у справі, оскільки спір з тих саме підстав та між тими самими сторонами вже розглянуто Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у звязку з чим представник відповідача зазначив про зловживання позивачем своїми правами та надав до суду клопотання про стягнення з позивача в дохід державного бюджету штрафу.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти відзиву та пояснив, що дійсно рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області йому було відмовлено у задоволенні позову щодо зобовязання ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» укласти з ним договір на постачання електричної енергії на нежитлову споруду, розташовану по вул. Панаса Мирного, буд. № 3 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області. Разом з цим, він вважає, що вказаний спір у субєктному складі відрізняється від даного спору, оскільки до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області він звертався як фізична особа-підприємець.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 46 рішення Європейського суду з праві людини у справі «Устименко проти України» визначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Так, зі змісту рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року, а також копії позовної заяви 03 травня 2017 року встановлено, що 29.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Криворізького міського ЦОК ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» з заявою щодо укладення договору про постачання електричної енергії за фактичною адресою розташування обєкта: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Панаса Мирного, буд.3. Листом ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» від 27.01.2017 року №6530/1078 позивача повідомлено, що перелік документів, необхідних для укладення договору про постачання електричної енергії, визначений п.5.4 Правил користування електричною енергією. Обовязковою умовою укладення договору про постачання електричної енергії з новим субєктом господарювання є розірвання договору з попереднім власником обєкту, що можливо лише за умов повного погашення заборгованості його перед ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго». Питання розірвання договору №600713 від 14.11.2002 року про постачання електричної енергії за вищезазначеною адресою з ПП ОСОБА_3 не вирішено. У звязку з тим, що позивачем не додержано встановленого порядку звернення щодо укладання договору про постачання електричної енергії, який визначений Правилами користування електричною енергією, підстав для зобовязання відповідача укласти договір на постачання електричної енергії не було, тому Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року не оскаржено та набрало законної сили 18 жовтня 2017 року.

Крім того, зі вказаних вище письмових доказів, позиція позивача щодо його звернення до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в статусі фізичної особи-підприємця, не знайшла свого підтвердження, жодних відомостей про позивача як фізичну-особу підприємця не зазначено. Разом з цим, зі змісту рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року вбачається, що у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що з січня 2017 року ним було припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця. З позовною заявою позивач звернувся до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу 03 травня 2017 року, тобто вже після припинення підприємницької діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вбачається, що позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з тими самими позовними вимогами щодо предмету спору та з тих самих підстав, що вже вирішено рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Оскільки в матеріалах є рішення Інгулецького районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд доходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Разом з цим, ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (п. 59 рішення «Жоффр де ла Прадель проти Франції», п. 28 рішення «Станєв проти Болгарії та ін.»). Тобто, реалізація права на суд однією із сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони.

Згідно з ч. 1, п. 1,2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Статтею 144 ЦПК України передбачено такі види заходів процесуального примусу:

1) попередження;

2) видалення із залу судового засідання;

3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом;

4) привід;

5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обовязків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 допустив зловживання процесуальними правами, оскільки свідомо подав до суду позов, з питань, які вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, тому відносно нього має бути застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 555,90 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 82, 144, 148, п. 3 ч. 1 ст. 255, 257, 258-260, 352-355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», який є правонаступником публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпрообленерго», ОСОБА_2 про стягнення з позивача в дохід державного бюджету штрафу за зловживання процесуальними правами - задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, у дохід державного бюджету штраф у сумі 555 (пятсот пятдесят пять) гривень 90 (девяносто) копійок.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», який є правонаступником публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпрообленерго», про усунення порушень прав споживачів та зобовязання вчинити певну дію (укладання договору) - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 лютого 2019 року.

Суддя: О.І. Бондарєва