Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 263/6800/15-ц

провадження № 61-35549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - Маріупольська міська рада Донецької області,

заінтересована особа: ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 13 січня 2017 року у складі судді Палаценко П. І. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Боркова В. М., Лопатіної М. Ю., Лісового О. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2015 року Маріупольська міська рада звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, вказуючи на те, що за життя

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30,24 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 1993 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 можливо помер у 2006 році.

Згідно з актом обстеження житлового приміщення від 05 червня 2015 року

№ 1585, складеного ККП «УК Західна», у вказаній квартирі ніхто не проживає з 2006 року.

Відповідно до особистого рахунку ОСОБА_6 знята з реєстрації 10 вересня 2004 року.

Згідно з інформацією Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області право власності на квартиру у порядку спадкування ніхто не оформлював.

У зв'язку з чим заявник просив визнати спадщину відумерлою та визнати право власності на зазначену квартиру за територіальною громадою в особі Маріупольської міської ради.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 13 січня 2017 року заяву залишено без розгляду.

Роз'яснено Маріупольській міській раді Донецької області, що даний спір повинен розглядатися в позовному провадженні.

Ухвала мотивована тим, що із заявлених Маріупольської міською радою Донецької області вбачається спір про право, який повинен розглядатися в позовному провадженні.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області відхилено.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя донецької області

від 13 січня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

14 березня 2017 року Маріупольська міська рада Донецької області через засоби поштового зв'язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи інших учасників справи:

У травні 2017 року на електронну адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_4 надійшло заперечення, в якому просить у задоволенні касаційної скарги Маріупольської міської ради Донецької області відмовити, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, викладені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

Відповідно до пункту 8 частини другої статі 234 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) справи про визнання спадщини відумерлою суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно із частиною шостою статті 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що Маріупольська міська рада вказувала, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності за їх життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які померли у 2006 році та

2004 році відповідно. З 2006 року в квартирі ніхто не проживав та спадщину не прийняв. Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що спірна квартира належить його діду ОСОБА_5, а не ОСОБА_5 Діда оголошено у розшук як безвісно зниклу особу. При цьому, Маріупольська міська рада Донецької області заперечує право заінтересованої особи на спадщину після смерті власника спірного житла, дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки не визнання заявником права заінтересованої особи на спадщину, свідчить про виникнення між заявником та заінтересованою особою спору з приводу спадкового майна, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а навпаки зводяться до заперечення права заінтересованої особи на спадщину після смерті власника спірного житла, що в свою чергу додатково підтверджує виникнення між заявником та заінтересованою особою спору з приводу спадкового майна (спір про право).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області

від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська