РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/15866/18

Провадження № 22-ц/4815/87/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - Регіональний офіс водних ресурсів у Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року у складі судді Смолій Л.Д., ухвалене в м. Рівне о 16 год. 38 хв., відомості про дату складення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свою позовну заяву обґрунтовував тим, що 26 вересня 2017 року він був звільнений з посади начальника Рівненського облводресурсів, а постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року його позов до Державного агентства водних задоволено частково та визнано незаконним наказ № 230-ос від 25 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 та скасовано його, постановлено вважати ОСОБА_3 звільненим з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 20 квітня 2018 року. При цьому, відмова суду апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу була мотивована тим, що дані позовні вимоги заявлено до Державного агентства водних ресурсів, тоді як нарахування та виплата заробітної плати проводилась Рівненським обласним управлінням водних ресурсів. У зв'язку з цим просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу із відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.09.2017 року по 20.04.2018 року в розмірі 41 415 гривень 72 копійки. Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_3 заробітної плати за один місяць. Стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області в дохід держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим ч.2 ст.235 КЗпП України обов'язком органу, який приймає рішення про поновлення на роботі, одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та обґрунтовано тим, що відповідачем не було проведено оплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 27 вересня 2017 року (часу звільнення позивача з роботи) по 20 квітня 2018 року (часу звільнення у зв'язку із закінченням строку дії контракту).

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, Регіональний офіс водних ресурсів у Рівненській області оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що підстави для виплати позивачу середнього заробітку відсутні, оскільки постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07.08.2018р., яке покладене в основу оскаржуваного рішення, не було поновлено ОСОБА_3 на роботі, що в свою чергу було б підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а лише змінено правову підставу звільнення. Стверджує, що виключно судове рішення про поновлення на роботі може бути належним та достовірним доказом, який міг би взяти до уваги суд, стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу. Додає, що вказану постанову оскаржено у касаційному порядку і на даний час у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У поданому на апеляційну скарзі відзиві ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 26 вересня 2017 року наказом Держводагенства від 25.09.2017 року № 230-ос «Про звільнення ОСОБА_3» останній був звільнений з посади начальника Рівненського облводресурсів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

07 серпня 2018 року Апеляційним судом Рівненської області рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року скасовано. Позов ОСОБА_3 до Державного агентства водних ресурсів України про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Визнано незаконним наказ Державного агентства водних ресурсів України № 230-ос від 25 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 та скасовано даний наказ. Вирішено вважати ОСОБА_3 звільненим з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту з 20 квітня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного агентства водних ресурсів України на користь держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Позовна вимога до Державного агентства водних ресурсів України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом відхилена з тих підстав, що дані позовні вимоги заявлено до Державного агентства водних ресурсів, тоді як нарахування та виплата заробітної плати позивачу проводилась Рівненським обласним управлінням водних ресурсів.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на неправомірність стягнення середнього заробітку на користь позивача з тих міркувань, що фактично не відбулося поновлення на роботі, яке є єдиною підставою для зазначеного стягнення. Такі доводи апелянта не заслуговують на увагу апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що період часу з дати звільнення позивача з роботи -27.09.2017 року по дату звільнення у зв'язку із закінченням строку дії контракту - 20 квітня 2018 року є період вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало його працевлаштуванню.

Оскільки відповідачем було допущено порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача, а судовим рішенням апеляційної інстанції трудові права позивача відновлені шляхом визнання формулювання причини звільнення неправильним та визнано дату звільнення іншою - 20 квітня 2018 року, а також змінено правову підставу звільнення, то в даному випадку має місце вимушений прогул.

Наявні в матеріалах справи довідки Рівненського обласного управління водних ресурсів від 15 лютого 2018 року № 08/223 свідчить про те, що середньомісячна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, склала 6270,69 грн., а розрахунок належних до виплати працівнику сум за період з 26 вересня 2017 року по 20 квітня 2018 року підтверджує, що оскільки у вказаному періоді є 142 робочих дні, розмір середньоденної заробітної плати становить 291,66 грн., то середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення на користь позивача становить 41 415,72 гривень (142 робочих дні * 291,66 грн. - середньоденний заробіток).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Боймиструк С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.