П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 753/15740/17-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого суддею Леонтюк Л.К.03 вересня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2018 року в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №753/15740/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/2677/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю " Страхова компанія «Фінансовий експерт» про стягнення коштів, в своїй позовній заяві зазначив про те, що між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт» укладений міжнародний страховий Договір подорожуючих за № 107830 від 19 лютого 2016 на 365 днів.

У період з 10 вересня 2016 року по 12 січня 2017 року ОСОБА_2 перебував у Федеративній республіці Німеччині.

15 грудня 2016 року о шостій годині ранку позивач відчув сильну, гостру біль у ліву руку. З огляду на раптове погіршення самопочуття ОСОБА_2 довелося викликати швидку медичну допомогу. Він був госпіталізований до Гохтаунус клініки з діагнозом трансмуральний інфаркт міокарда задньої стінки.

В клініці у Застрахованої особи був взятий аналіз крові, зроблені електрокардіограма, ехограма та рентген.

Окрім того, була проведена термінова операція, спрямована на здійснення невідкладних заходів по порятунку життя ОСОБА_2. та курс терапії.

Вартість послуг швидкої медичної допомоги становила 464, 00 євро, вартість операції - 961. 55 євро, вартість терапії та діагностики - 3 500, 82 євро.

Таким чином, загальна вартість наданої медичної допомоги становить 5 164, 00 євро.

Платником від імені позивача виступив поручитель - ОСОБА_6 ( на підставі заяви про поруку від 15 грудня 2016 року ), який наразі має право вимоги до ОСОБА_2

Страхових виплат ОСОБА_2 так і не отримав, у зв'язку з чим просив суд стягнути суму страхового - відшкодування в розмірі 5 164 ( п'ять тисяч сто шістдесят чотири ) Євро, що за офіційним курсом Національного Банку України у гривні становить 141 971 (сто сорок одна тисяча дев'ятсот сімдесят одна ) гривня 92 копійки, 3 % річних у розмірі 2 147 ( дві тисячі сто сорок сім ) гривень 07 копійок, індекс інфляції- 8 418 ( вісім тисяч чотириста вісімнадцять ) гривень 88 копійок та пеню у сумі 18 720 ( вісімнадцять тисяч сімсот двадцять ) гривень 72 копійки, витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт» про стягнення в - відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду представником позивача адвокатом ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.143-146).

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки розгляд справи розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) іапобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для шконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками

справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт» укладений міжнародний страховий Договір подорожуючих за № 107830 від 19 лютого 2016 року на 365 днів.

У період з 10 вересня 2016 року по 12 січня 2017 року ОСОБА_2 перебував у Федеративній Республіці Німеччині.

09 лютого 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт» отримано, заяву від ОСОБА_2 про нещасний випадок, який стався під час перебування у Федеративній Республіці Німеччині.

Згідно з ч. 1 ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. З ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва ( поліса, сертифіката ).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування та повинні крім іншого, містити; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків ( платежів, премій) і строки їх сплати; умови здійснення страхової виплати: причини відмови у страховій виплаті права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний знайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, аналогічні вимоги передбачені ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування».

Згідно п. 10.2 Умов договору страхування, страховик відшкодує обґрунтовані та документальні підтверджені витрати після повернення Застрахованої особи з поїздки в межах страхової суми, визначеної договором страхування.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Фінансовий експерт» листом за вих. № 45 від 15 лютого 2017 року повідомлено ОСОБА_2 про надання необхідних документів для отримання страхових виплат, а саме :

1) оригінал акту про нещасний випадок ( виданий компетентними органами )

2) ксерокопії всіх сторінок закордонного паспорту

3) надати інформацію з приводу того хто здійснив оплату наданих медичних послуг та надати оригінали чеків / квитанцій які підтверджують оплату цих рахунків ( а. с. 45).

Відповідно до листа за вих. № 102 від 10 квітня 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено, що для отримання страхової виплати йому необхідно надати інформацію видану компетентними органами з приводу дат перетину державного кордону України в період за 19 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року ( а. с. 47 ).

ОСОБА_2 дану інформацію до страхової компанії не надав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги є передчасними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна