Провадження № 22-ц/801/2476/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 127/24269/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів, стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Ан О. В., в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів, стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їхнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн.

Посилаючись на поліпшення матеріального стану платника аліментів, ненаданням відповідачем додаткової матеріальної допомоги, та у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання сина, позивач вважає, що наявні підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів. Також позивач просить стягнути пеню, оскільки розмір стягуваних аліментів є меншим від 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, тому на недоплачену суму аліментів має бути нарахована пеня.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь:

-аліменти на сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

-пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 6415,66 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір та змінено спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року у справі № 127/457/13-ц, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі однієї четвертої частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги про стягнення аліментів на сина в розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованими, оскільки аліменти у розмірі 700 грн щомісячно є недостатніми для покриття звичайних потреб дитини, а наявність у ОСОБА_2 другої дитини не звільняє його від обов`язку утримання сина у достатньому розмірі. Крім цього, доказів того, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна дружина відповідачем суду не надано.

При цьому, місцевим судом враховано, що матеріальний стан відповідача змінився у кращу сторону у зв`язку із збільшенням доходів, купівлею нерухомості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись 09 січня 2013 року до суду з позовом про стягнення аліментів ОСОБА_1 обрала їх стягнення в твердій грошовій сумі. При стягненні аліментів у твердій грошовій сумі в рішенні суду в числовому значенні визначається розмір аліментів, який підлягає стягненню. В такому випадку мінімальний розмір аліментів у вигляді не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не застосовується, оскільки такий мінімум застосовується при визначенні аліментів, які стягуються лише у частці від заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 183 СК України), які позивач не заявляла. Нарахування пені на різницю між розміром аліментів визначеним в твердій грошовій сумі та розміром 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновок суду першої інстанції щодо не застосування розміру аліментів у вигляді не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку при визначенні аліментів в твердій сумі із посилання на статтю 183 СК України є помилковим, оскільки СК не містить застереження щодо застосування мінімального розміру аліментів виключно при стягнення аліментів у частці від доходу і неможливість застосування частини другої статті 182 СК України при стягненні аліментів у твердій сумі.

Верховний Суд в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 висловив правову позицію про те, що суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема частиною другою статті 182 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що справа розглянута у відсутність відповідача, що позбавило його права належним чином захистити свої права та інтереси. Суд першої інстанції при збільшенні розміру аліментів не врахував те, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина та дружина ОСОБА_3 .. Тому, з урахування необхідності відповідачу оплачувати комунальні послуги він не в змозі сплачувати аліменти в розмірі ј частки від його заробітної плати. Відповідач погоджується сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , просить залишити її без задоволення.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими д

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження /а. с. 15/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а. с. 13-14/.

27 березня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , в період якого у них народилась донька ОСОБА_5 15 січня 2019 року /а. с. 45-46/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, яка складає 700 грн щомісячно, починаючи з 09 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття /а. с. 16-17/.

В період з червня 2018 року по травень 2019 року та з урахуванням утриманих податків ОСОБА_2 отримав заробітну плату у розмірі 140729,70 грн, що в середньому місячному розмірі становить 11727,47 грн /а. с. 19/.

13 травня 2014 року ОСОБА_2 придбано земельну ділянку площею 0,09 га, що розташована за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, с/рада. Агрономічна /а. с. 20-21/.

04 серпня 2014 року ОСОБА_2 придбано земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, сщ/рада. Стрижавська /а. с. 22-23/.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, виходить з нижченаведеного.

Щодо позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Суд першої інстанції встановивши наявність підстав для зміни розміру аліментів, змінив розмір і спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року у справі № 127/457/13-ц, стягнувши з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі однієї четвертої частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

Суд апеляційної інстанції вважає такими, що частково заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що при визначенні розміру частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, яку слід стягнути на користь позивача, місцевий суд не врахував в повній мірі те, що відповідач має іншу сім`ю, на його утриманні знаходиться донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_3 , а тому зважаючи на майновий стан відповідача, розмір його доходу, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини буде частка аліментів у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Саме такий розмір частки від усіх доходів відповідача, на думку апеляційного суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що з 2013 року зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також беручи до уваги те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Згідно частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, в редакції чинній на день ухвалення рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За змістом статті 184 СК України, в редакції чинній на день ухвалення рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звертаючись у січні 2013 року до суду з позовом про стягнення аліментів позивач обрала їх стягнення в твердій грошовій сумі. При стягненні аліментів у твердій грошовій сумі в рішенні суду в числовому значенні визначається розмір аліментів, який підлягає стягненню. В такому випадку мінімальний розмір аліментів у вигляді не менше 50 % (а на час ухвалення рішення суду від 06 лютого 2013 року не менше 30 %) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не застосовується, оскільки такий мінімум застосовується при визначенні аліментів, які стягуються лише у частці від заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України, в редакції чинній на лютий 2013 року), які позивач не заявляла.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини третьої статті 182 СК України, в редакції чинній у лютому 2013 року, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також відповідно до частини третьої статті 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, а тому рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів підлягає зміні шляхом зменшення розміру частки аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на сина з ј на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

Зважаючи на те, що рішення місцевого суду підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів, відтак слід змінити також рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 580,70 грн за подання позовної заяви пропорційно до задоволеної частини вимог (розрахунок 768,40 х 75,57 % (задоволена частина вимоги) = 580,70), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, тому ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволеної її частини в сумі 281,58 грн (розрахунок 1152,60 х 24,43 % = 281,58).

Згідно частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Виходячи з наведеної норми, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 299,12 грн (розрахунок 580,70 - 281,58 = 299,12).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та розподілу судових витрат змінити.

Збільшити розмір та змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2013 року у справі № 127/457/13-ц, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 299 (двісті дев`яносто дев`ять) гривень 12 копійок судового збору в дохід держави.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота