ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/13028/18

Провадження № 22-ц/818/1104/19

13 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року (суддя - Шишкін О.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та позивача,-

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 усього заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на утримання дружини у розмірі 1/5 від всього заробітку, але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. 28.07.2017 року ОСОБА_1 припинила подружні стосунки із чоловіком, внаслідок чого відповідач не проживає разом із сім'єю. На утриманні у позивача також знаходиться старша донька від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач заперечував проти позову.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/5 частини від усього заробітку але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, до досягнення дитиною трирічного віку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини доходів та на утримання ОСОБА_1 стягнути 1/6 частини доходів.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що стягнення аліментів в такому розмірі ставить його в важке матеріальне становище і він не має змоги сплачувати таку суму позивачу, оскільки проживає разом з матір'ю, яка має захворювання, та потребує постійного лікування, що покладає на нього додаткові витрати

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тяжкого захворювання матері, що перешкоджало би йому здійснювати свій батьківський обов'язок.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1, виданого Московським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Харківській області від 01.07.2016 року, актовий запис № 775, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем наявності обставин, які відповідно до ст. 180 - 183 СК України є підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів та на утримання дружини 1/5 з усіх видів доходу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Водночас законодавством гарантовано мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, який не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і нижче якого суд не може визначити розмір аліментів на одну дитину.

Таким чином, визначаючись щодо розміру частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, є 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до ч.2. ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, колегія суддів погоджується з визначеним розміром аліментів на утримання позивачки.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що шлюб розірвано не підтверджено жодними доказами, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили відповідачем не надано.

За положеннями з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

А.В.Котелевець