Справа № 459/1117/18 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/481/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Яремко О.Р.

з участю: представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області - Тодорович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №459/1117/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 (заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області) про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

13 квітня 2018 року заявниця ОСОБА_3 звернулася в суд із вищевказаною заявою, в якій вказала, що з 15.05.1996 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Згідно довідки серії ЛВА-4 №000489 від 10 жовтня 2012р. виданої Міжрегіональною профпатологічною МСЕК, смерть ОСОБА_5 наступила по причині трудового каліцтва. Вважає, що у зв'язку з смертю чоловіка, вона набула право на страхові виплати передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». На момент смерті чоловіка вона була визнана інвалідом III групи загального захворювання з 10.01.2008 року. 18 лютого 2016 року їй була встановлена III група інвалідності безтерміново. До дня смерті чоловіка вони постійно проживали спільно за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 листопада 2012 року по справі №1327/4893/2012. На момент смерті її чоловік перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді, де отримував щомісячні страхові виплати у зв'язку з трудовим каліцтвом в сумі 2 315,78 грн. Згідно довідки Сокальського об'єднаного УПФ України у Львівській області № 1017 від 31 січня 2018 р. її чоловік отримував пенсію за віком в розмірі 844, 00 грн. Згідно довідки Сокальського об'єднаного УПФ України у Львівській області № 1016 від 31 січня 2018 р. розмір її пенсії за віком становить 944,00 грн. Щомісячний сукупний дохід її чоловіка перевищував її дохід та був основним джерелом засобів для існування. Згідно листа КП «ЧЖКС» №842/03 від 28 лютого 2018 р. вказане підприємство відмовило у видачі довідки про факт її перебування на утриманні у чоловіка та рекомендовано звернутись до суду. На підставі наведенного, просить суд встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_5 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ІПН-НОМЕР_1), з участю заінтересованої особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, корп. 8, 5-й поверх, код ЄДРПОУ- 41322361) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3-ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції посилався на те, що на момент смерті чоловіка заявник працювала, однак суд не врахував, що у неї була встановлена група інвалідності, а тому в розумінні п.3 ч.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» перебувала на утриманні чоловіка незалежно від рівня доходів сім'ї. Крім цього, зазначає, що чоловік отримував всі ліки за рахунок фонду, а витрати на лікування заявника здійснювались за рахунок сімейного бюджету, оскільки в неї інвалідність настала внаслідок загального захворювання. Просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області зазначає, що вважає рішення законним, а апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Стверджує, що станом на день смерті ОСОБА_5 заявник була інвалідом ІІІ групи, однак відповідно до записів трудової книжки працювала, отже була працездатною. Крім цього, її дохід на день смерті чоловіка становив 2776,70 грн. та не був значно нижчим, ніж доходи її чоловіка, які становили 3159,78 грн. Просить рішення суду залишити без змін.

Заявниця по справі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до статті 372 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника зацікавленої особи Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області Тодорович О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст.367 ч.1 ЦПК, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

За приписами ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК прописано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_5 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала із ОСОБА_5 у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 15.05.1996 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 від 24.07.2012 року.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2012 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 разом із своїм чоловком ОСОБА_5

Відповідно до копії постанови ВВДФССНВН м.Червонограда від 27.03.2012 року № 1306/20712/20712/21 ОСОБА_5 було призначено щомісячні страхові виплати в сумі 2 315,78 грн.

Згідно довідки Сокальського об»єднаного ПФУ у Львівській області № 1017 від 31 січня 2018 року ОСОБА_5 отримував пенсію за віком в розмірі 844,00 грн.

Розмір пенсії за віком ОСОБА_3 згідно довідки Сокальського об»єднаного ПФУ України у Львівській області №1016 від 31 січня 2018 року становив 944 грн.

Заявниці ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання з 26.01.2011 року по 26.01.2013 року, що підтверджується копією довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 480538.

Згідно довідки про доходи від 21.06.2018 року №247, ОСОБА_3 у період з лютого 2012 року по липень 2012 року працювала у ВП «Червноградське управління виробничо-технологічного зв»язку» ДП «Львіввугілля». Загальна сума її доходу на цей період становила 10 996,25 грн. (середньомісячний заробіток заявниці становив 1 832, 70 грн.).

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

У абз.3 ст.6 вищезазначеної постанови прописано, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно врахувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім»ї годувальника, які були на його утриманні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно виходив із змісту статті 41 ч.1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-Х1V, згідно якої у разі смерті потерпілого право на одержання страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Частиною 2 ст.41 Закону № 1105-Х1V визначено перелік таких непрацездатних осіб. До таких непрацездатних осіб належать, зокрема, особи з інвалідністю-члени сім»ї потерпілого на час інвалідності.

На день смерті ОСОБА_5 його дружина, а заявниця по справі ОСОБА_3 була інвалідом ІІІ групи та згідно записів у трудовій книжці працювала.

Згідно наданих заявницею довідок, її дохід на день смерті чоловіка становив 2 776,70 грн. ( 1 832,71 грн. середня заробітна плата + 944,00 грн. пенсія по інвалідності) та не був значно нижчим, ніж доходи її чоловіка, які становили 3 159, 78 грн. ( 2 315, 78 грн. щомісячна страхова виплата + 844,00 грн. - пенсія).

Враховуючи вище зазначені обставини, суд вважає, що доходи чоловіка не були основним джерелом у її житті, оскільки вона працювала та мала свій заробіток і пенсію по інвалідності згідно ІІІ групи, яка дозволяє працевлаштування з певними обмеженнями.

Доводи апелянта, що чоловік отримував безкоштовно ліки, а вона несла затрати на такі не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк