Дата документу 30.01.2019 Справа № 0814/1589/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №0814/1589/2012 Головуючий у 1 інстанції Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/407/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича на дії начальника Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлова Анатолія Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У червні 2018 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду зі скаргою на постанову начальника Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хохлова А.А. від 31.03.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

В обґрунтування скарги зазначало, що 02.04.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по цивільній справі № 0814/2246/2012 за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та 23.09.2015 року на підставі вищезазначеного рішення представник банка отримав виконавчий лист про стягнення заборгованості і звернувся до Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

12.06.2018 року ПAT «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.03.2018 року по ВП № 52293219, яка винесена начальником відділу Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хохловим А.А. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу стало те, що у боржниці ОСОБА_5 відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

Скаржник вважає, що начальником відділу Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хохловим А.А. не було здійснено всіх необхідних дій для виконання рішення суду, як то: не було подано подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, а також не було вчинено інших дій, передбачених законом, не здійснено перевірку майнового стану у строки та у періодичності, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», а також не було вчинено дій, які б сприяли ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішення в повному об'ємі, та як наслідок, державним виконавцем всупереч принципам Закону України «Про виконавче провадження» здійснено формальну відписку.

АТ «РОДОВІД БАНК» вважає, що винесення начальником відділу Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хохловим А.А. оскаржуваної постанови від 31.03.2018 року по виконавчому провадженню № 52293219 є протиправним, з огляду на порушення норм матеріального права, тому вищезазначена постанова, як наслідок, має бути скасована.

Просив визнати незаконними дії начальника відділу Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлова Анатолія Анатолійовича по виконавчому провадженню № 52293219 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.03.2018 року та скасувати відповідну постанову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, АТ «РОДОВІД БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю, винести нову постанову якою скаргу АТ «РОДОВІД БАНК» задовольнити повністю.

Начальник відділу Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлов А.А. надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 447-453 ЦПК України та виходив із безпідставності та обґрунтованості вимог останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, при вирішення скарги Банку у цій справі суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.2 ст. 18 вищезазначеного Кодексу невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України

Положеннями ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачений перелік повноважень та обов'язків державного виконавця під час примусового виконання рішень.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2012 року було частково задоволено позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» та з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 стягнуто солідарно на користь позивача поточну заборгованість за кредитним договором №34.3/АА-00009.08.2 від 18.06.2008р. у сумі 16115,76 доларів США, що еквівалентно 128761,70 грн.

20.09.2012 року представником Банку було отримано вказану копію рішення та відповідні виконавчі листи, після виправлення описки в яких, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2012 року вказані листи були повторно отримані 29.11.2012 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2015 року було задоволено заяву ПАТ «РОДОВІД БАНК» та видано дублікат виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_5 кредитної заборгованості разом із поновленням строку пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

23.09.2015 року на підставі вищезазначеного рішення ПAT «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчі листи про стягнення заборгованості та звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, оскільки ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

16.11.2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у виконавчому листі, виданому 23.09.2015 року було виправлено описку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання до Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області разом з заявою про відкриття виконавчого провадження від ПАТ «РОДОВІД БАНК» 16.09.2018 року надійшов виконавчий лист № 0814/2246/2012, виданий 23.09.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 128761,70 грн.

16.12.2016 року державним виконавцем зроблено запит до Державної інспекції сільського господарства, щодо наявності у боржниці ОСОБА_5 індивідуального майна чи частки у сумісній власності з іншими особами.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області має у власності земельну ділянку для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 8,100 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Державним виконавцем 16.12.2016 року зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про реєстрацію місця проживання та персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку відносно боржниці ОСОБА_5 - відповідь відсутня.

Крім того, 16.12.2016 року державним виконавцем зроблено запит голові Зеленегайської сільської ради стосовно наявності у ОСОБА_5 земельної ділянки, на що 04.01.2017 року до ВДВС надійшла відповідь про те, що боржниця ОСОБА_5 за адресою вказаною у виконавчому документі зареєстрована, але не проживає, місце її перебування не відоме. Земельної ділянки боржниця на території Зеленогайської сільської ради не має. Також у відповіді повідомлялося, що на території Зеленогайської сільської ради у померлої ОСОБА_7, яка була матір'ю ОСОБА_5, був земельний пай розміром 8,10 га., але про оформлення спадщини на цей пай ОСОБА_5 у сільській раді відомості відсутні.

З відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вбачається, що станом на 31.12.2016 року ОСОБА_5 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), відсутня.

27.02.2017 року державним виконавцем зроблені запити до Державної фіскальної служби про номера рахунків, відкритих фізичними особами-підприємцями та про джерела отримання доходів відносно боржників-фізичних осіб, до Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які отримують пенсію та осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

Згідно відповіді ДРФО інформація відносно ОСОБА_5 - відсутня. Згідно відповідей ПФУ інформації відносно ОСОБА_5 не знайдено.

14.03.2017 року ОСОБА_5 було надіслано виклик державного виконавця, з вимогою з'явитися 21.03.2017 року з наданням підтверджуючих документів про сплату боргу, однак на вказаний виклик боржниця не з'явилася. Цього ж дня було зроблено запит до Центрального апарату Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Міністерства інфраструктури та Державної служби інтелектуальної власності. Згідно відповіді з державної служби інтелектуальної власності за даними державних реєстрів охоронних документів на об'єкти промислової власності, Державного реєстру свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, відсутні відомості про ОСОБА_5 як власника зареєстрованих об'єктів права інтелектуальної власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек від 22.08.2017 року відомості стосовно боржниці відсутні.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1, державним виконавцем відділу ДВС Томаківського районного управління юстиції 06.12.2012 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_5

На запити державного виконавця від 21.12.2017 року та від 28.03.2018 року до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб відомості щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом ОСОБА_5 та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах на її ім'я відповідь відсутня.

Також судом встановлено, що 21.12.2017 року державним виконавцем відділу ДВС направлено запит до Томаківського районного сектору ДМС України в Дніпропетровській області, щодо наявності у боржниці документів, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами. Згідно їх відповіді від 28.12.2017 року, відомості про документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 - відсутні.

Судом досліджені матеріали виконавчого провадження, з яких встановлено, що боржниці ОСОБА_5 державним виконавцем неодноразово направлялися виклики з вимогою з'явитися до відділу ДВС. Вказані документи виконавчого провадження у відповідності до вимог ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» було направлено боржниці за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1, однак ОСОБА_5 за викликом державного виконавця не з'являлася, про поважність причин неявки державного виконавця не повідомляла.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників (їхнє майно, доходи та кошти, які містяться в державних базах даних і реєстрах, в тому числі електронних. Враховуючи викладене, перевірка майнового стану боржника здійснюється виконавцем шляхом безпосереднього отримання інформації щодо майна боржника виключно з державних реєстрів, а також шляхом направлення запитів в паперовій формі до відповідних реєструючи органів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у боржниці було відсуне майно, на яке можна було б звернути стягнення.

З цих підстав 31.03.2018 року державним виконавцем Томаківського районного відділу ДВС Хохловим А.А. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, оскільки у боржниці відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена за наявністю підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону.

Доводи апеляційної скарги Банку не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуваної ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. ч. 6 ЦПК України.

Банк мав право на звернення до суду із вищезазначеною скаргою у цій справі.

Проте, Банк не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своєї вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для задоволення вищезазначеної скарги Банку у цій справі відсутні.

Оскільки, державний виконавець мав право винести вищезазначену постанову від 31.03.2018 року про повернення виконавчого документа Банку, як стягувачеві, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" через відсутність саме на час винесення оскаржуємої постанови у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте, це не перешкоджає Банку у подальшому вирішувати питання про примусове виконання вищезазначеного виконавчого документу в разі скасування у подальшому мароторію звернення стягнення на нерухоме майно, з'явлення у боржника будь-якого рухомого, нерухомого майна, коштів, скасування застави вищезазначеного рухомого майна боржника тощо.

Вищезазначені правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи не свідчать про те, що державний виконавець зобов'язаний був звертатись при вищевикладених обставинах до суду з поданням для вирішення питання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон України, оскільки останнє можливо лише за умови встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду у виконавчому провадженні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги Банку.

Так, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, Банком апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови Банку у задоволенні його апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: