ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2015/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/378/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (суддя Карапута Л.В.), ухвалене об 11 год. 30 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 44 305,65 грн за кредитним договором №б/н від 01.03.2012 року, яка складається з наступного: 494,63 грн - заборгованість за кредитом, 36 555,04 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4670 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2085,98 грн - штраф (процентна складова). Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказував, що позичальник не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, в зв'язку з чим і звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором б/н від 01.03.2012 в розмірі 19 315 грн 03 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 494 грн 63 коп., заборгованості за відсотками - 17 424 грн 45 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн 00 коп., штрафу (процентна складова) - 895 грн 95 коп., а також 768 грн 06 коп. у повернення сплачених судових витрат. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в порушення Умов та правил надання банківських послуг належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, а саме не вносила платежі на погашення кредиту, не сплачувала нараховані проценти за користування кредитом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував заяву відповідача про застосування строків позовної давності і не застосував строк позовної давності щодо кожного чергового платежу та не обґрунтував в своєму рішенні відхилення аргументів відповідача з цього приводу, в тому числі щодо правових позицій Верховного Суду України. ОСОБА_2 вказує, що суд не прийняв її власний розрахунок заборгованості, проте приєднав до матеріалів справи розрахунок банку, який був поданий з порушенням порядку надання доказів. За доводами відповідача, Умови та правила надання банківських послуг не містять її підпису і позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника та відповідно брав на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки. Також відповідач посилається, що банк надав у користування платіжну картку з нарахованим кредитним лімітом у розмірі 300 грн, а відповідачем було сплачено 530 грн, тобто сума ліміту повернута і додатково сплачено ще 230 грн, що цілком покриває витрати позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач вказує, що рішення про розмір кредитних коштів, які можуть бути надані позичальнику, приймає виключно банк з урахуванням платоспроможності та попередньої фінансової історії. За доводами банку, ОСОБА_2 не зверталася до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, а тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Також АТ КБ «ПриватБанк» посилається, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Крім того, позивач вважає, що ним не пропущено строк позовної давності з урахуванням строку дії отриманої відповідачем перевипущеної кредитної картки до квітня 2015 року, а отже вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою (тілом) кредиту в сумі 494,63 грн, проценти станом на 30.04.2015 року в сумі 709,40 грн та штрафи 500 грн і 60,20 грн, а всього 1764,23 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, щоза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

По справі встановлено, що 01 березня 2012 року року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (без номеру), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % річних на суму залишку заборгованості на строк, що виповідає строку дії картки.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

В зв»язку з невиконанням взятих на себе зобов»язань ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яку і просив у своєму позові стягнути позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь з відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та вирішуючи питання про розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приват Банк», суд першої інстанції, обгрунтовано виходив з того, що заборгованість складається: з заборгованості щодо сплати по тілу кредиту; з заборгованості по відсотках виходячи з відсотковіої ставки по кредиту 20,40 % , тобто передбаченої умовами договору; нарахованих сум штрафів за невчасне виконання взятих на себе зобов»язань.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, але вважає, що визначений до стягнення судом першої інстанції розмір відсотків, період їх нарахування, а також сума штрафу ( процентна складова) не відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року № 14-10 цс 18, відповідно до висновку якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 відповідно до Договору про надання банківських послуг від 01.03.2012 року отримала кредитну картку НОМЕР_2, строком дії 04.2015 року (а.с.118, 255).

Згідно розрахунку заборгованості станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 494,63 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками - 709,40 грн, штрафи (відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг) - 500 грн, процентна складова (5% від заборгованості) - 60,20 грн, а всього 1764,23 грн (а.с.256-260).

Колегія суддів приходить до висновку, що вказаний розрахунок здійснено банком у відповідності до умов укладеного кредитного договору і зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відсотків та розміру штрафу (процентна складова).

Наданий відповідачкою власний розрахунок заборгованості, суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу, оскільки останній не відповідає умовам договору.

Відповідач ОСОБА_2 у суді першої інстанції заявляла про пропуск банком строку позовної давності. Про це вона вказує і в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Оскільки строк дії виданої ОСОБА_2 картки встановлено до квітня 2015 року включно, а з позовом банк звернувся до суду 06 березня 2018 року (згідно копії конверту (а.с.43)), тобто в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки, то відповідно банком не пропущено строк звернення до суду з позовом.

Доводи відповідача про початок перебігу строку позовної давності після невиконання чи неналежного виконання обов'язку з внесення чергового платежу є помилковими.

Відсутність висновків суду першої інстанції про розгляд заяви про застосування строків позовної давності не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо повного розрахунку по кредиту, оскільки виконання умов кредитного договору відбувалось з порушенням його умов.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 44 305,65 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 1764,23 грн. Отже, позовні вимоги задоволено судом на 4%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн (а.с.1). Таким чином, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 70,48 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (1762 грн х 4%).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції, тобто фактично оспорювана нею сума становить 19 315,03 грн. Апеляційна скарга відповідача задоволена на 91%. При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 повинна була сплатити 2643 грн судового збору. У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягав би сплаті судовий збір у розмірі 2405,13 грн (2643 грн х 91%). Проте, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2019 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за апеляційний розгляд її апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі апеляційним судом.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, провівши взаємозалік, з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2334,65 грн за апеляційний розгляд справи, а з відповідача - 237,87 грн (2643 грн - 2405,13 грн).

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року змінити, виклавши абзаци 2 і 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (місце знаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) заборгованість за договором б/н від 01.03.2012 в розмірі 1764 грн 23 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 494 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками - 709 грн 40 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 60 грн 20 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 2334 грн 65 коп. судового збору на розрахунковий рахунок: 0032, отримувач - УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 38054398, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), наявність відомчої ознаки: «80» Апеляційні суди.»

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 237 грн 87 коп. судового збору на розрахунковий рахунок: 0032, отримувач - УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 38054398, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), наявність відомчої ознаки: «80» Апеляційні суди.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: