Справа № 462/7471/19
УХВАЛА

24 грудня 2019 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Груп Інтернешнл», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

встановив:

Ухвалою від 03 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Груп Інтернешнл», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди залишено без руху, для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали суду позивач повторно подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору та відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по даній справі, покликаючись на ст.ст. 8, 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що на спірні правовідносини, які виникли між сторонами, дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється, оскільки предметом позову є відшкодування шкоди, спричиненої застосуванням засобів забезпечення позову у справі №759/13492/16-ц, про що зазначено в ухвалі від 03.12.2019р.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Таким чином, звертаючись до суду із заявою про відстрочення або розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати судового збору особа повинна надати докази в підтвердження своєї неплатоспроможності.

Вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Отже, суд має самостійно вирішити питання й про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору за умови існування належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача.

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин, що свідчать про скрутний матеріальний стан позивача для цілей відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони покладається саме на позивача.

Судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача до матеріалів позовної заяви не надано, натомість із заяви вбачається,що заявник покликається на те, що він опиняється у нерівному становищі із відповідачами, які можуть захищати свої права без сплати судового збору до вирішення справи по суті. Таким чином наведені ним доводи не дають достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору або його відстрочення, що відповідає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Відповідного висновку дійшов Верховний суд в своїй ухвалі від 25.10.2019 року № 569/18206/17, де зазначив, що обставини, зазначені у клопотанні не є безумовною підставою для звільнення заявника від сплати судового збору або відстрочення його сплати, оскільки не підтверджують з достовірністю його скрутний матеріальний стан.

У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати слід відмовити, оскільки наданих позивачем доказів недостатньо для вирішення питання про звільнення або відстрочення від сплати судового збору з урахуванням майнового стану сторони.

Отже, відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не усунув недоліки, що були вказані судом в ухвалі від 03 грудня 2019 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Груп Інтернешнл», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди без руху, зокрема, не долучив документ, що підтверджує сплату судового збору або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а тому, вказана позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись ч.3, ч.6 ст.185 ЦПК України, -

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Груп Інтернешнл», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.