Головуючий у І інстанції Саламон О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правову допомогу, понесених при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

07 червня 2019 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій останній просив стягнути з позивача на свою користь витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, витрати на правову допомогу в розмірі 27 150 грн. та поштові витрати в розмірі 133 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року заяву ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правову допомогу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.

В задоволенні інших вимог заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, позивачкаОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, яка надійшла до Київського апеляційного суду 09 жовтня 2019 року (том 2, а.с.107-112), в якій апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги позивачем, зокрема, зазначено, що відповідачем не було надано договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та АБ «Сергія Рогожука», подані копії квитанції завірені неналежним чином, а в копії звіту про виконання договору є суперечності в сумах, оскільки до сплати вказано 27 283 грн., однак фактично сплачено 28 000 грн.

08 жовтня 2019 року ідентична за змістом та формою апеляційна скарга позивача, підписана однією і тією ж уповноваженою особою - ОСОБА_3 , надійшла до Деснянського районного суду м. Києва (том 2, а.с.100-105).

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 та його представника - адвоката Рогожука С.Л., останні просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Рогожук С.Л. проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили та просили залишити її без задоволення з підстав, викладених у їхньому відзиві.

Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача,пояснення відповідача та його представника,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (том 2, а.с.19).

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наявними в справі письмовими доказами підтверджується, що відповідачем та його представником вищенаведені вимоги закону дотримані, оскільки ними до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, що підтверджується протоколом судового засідання від 04.06.2019 року (том 2, а.с.17-18), а докази про судові витрати ними подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, 07 червня 2019 року (том 2, а.с.21-36).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» п.131).

На підтвердження вимог про стягнення витрат, понесених відповідачем при розгляді справи, до суду надано Договір про надання правової допомоги від 19.11.2018 року, укладений між Адвокатським бюро «Сергія Рогожука» в особі адвоката Рогожука С.Л. та ОСОБА_2 . (том 2, а.с.71), квитанції про оплату ОСОБА_2 коштів на загальну суму 28 000 грн. (том 2, а.с.24-28), Звіт про виконання договору про надання правової допомоги від 06.06.2019 року на загальну суму 27 283 грн. (том 2, а.с.29), прейскурант цін на адвокатські послуги станом на 01.01.2018 року (том 2, а.с.30), докази поштових витрат на загальну суму 133 грн. (том 2, а.с.31-36).

Вищевказані документи є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту понесення ОСОБА_2 витрат по правовій допомозі, в зв`язку із чим ці докази обґрунтовано судом першої інстанції взяті до уваги при постановленні оскаржуваної ухвали.

Таким чином, враховуючи те, що позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду за її заявою, а відповідачем по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується наданими ним належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав до часткового задоволення заяви відповідача та стягнення на його користь з позивачки понесених ним витрат у визначеному судом розмірі, зважаючи на те, що ці витрати понесено відповідачем у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, які полягають у тривалому розгляді справи в суді, спровокованому діями сторони позивача, яка неодноразово не з`являлась в судові засідання, а в подальшому подала заяву про залишення позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про непідтвердження витрат на правничу допомогу документально та їхню недоведеність колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, неспростованими позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, тазводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: