ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/952/19 Справа № 204/7837/17 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суд м.Дніпропетровська від 08 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Марінеско Андрія Вікторовича про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартир та автомобіля, зобов'язання поновити державну реєстрацію права власності за попереднім власником , -

В С Т А Н О В И Л А:

07 грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Марінеско А.В. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та автомобіля, зобов'язання поновити державну реєстрацію права власності за попереднім власником.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1408. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1409. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW, модель X5, тип - легковий універсал-В, номер шасі VIN-НОМЕР_2, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 18 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1415. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, судовий збір у розмірі 1120,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1120,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості 53169,75 доларів США, що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1126989,69 грн., з яких 32000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21169,75 доларів США процентів та судові витрати в сумі 3654 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим задоволено; визнано договір поруки від 25.04.2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 припиненим (т.1, а.с. 12-18). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_7, змінено в частині правових підстав відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та виключено з мотивувальної частини рішення висновки про поновлення ОСОБА_8 строку позовної давності щодо заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_1; в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою відмовлено; відмовлено ОСОБА_2 в стягненні з ОСОБА_7 в солідарному порядку з ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів з підстав недійсності договору поруки; в решті рішення залишено без змін (т. 1, а.с. 22).

12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 332/1975/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості 53169,75 доларів США, що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1126989,69 грн., з яких 32000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21169,75 доларів США процентів, та судові витрати в сумі 3654,00 грн. (т. 1 а.с. 27).

Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грековим А.В. про відкриття виконавчого провадження від 16 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49362728 з виконання вищевказаного виконавчого листа № 332/1975/15-ц (т. 1, а.с. 28).

17 грудня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-2317/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансу у розмірі 150000,00 грн., а також судового збору у розмірі 1500,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 8,50 грн., на підставі якого державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП № 51319541, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 51319541 (т. 1, а.с. 23).

Крім того, 01 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 204/8276/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за процентами за період з 28.04.2015 року по 23.02.2016 року у розмірі 180539,34 грн., а також судового збору у розмірі 1661,19 грн. (т. 1, а.с. 25).

На підставі вказаного виконавчого листа № 204/8276/15-ц постановою старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Марінеско А.В. про відкриття провадження від 14 березня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 53573903 (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено та визнано відповідачем ОСОБА_1. у відзиві на позовну заяву, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1. існували правовідносини як кредитором і боржником. На теперішній час існують судові рішення, які набрали законної сили та на підставі яких були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1. сум заборгованостей на користь ОСОБА_2 Заборгованість за виконавчим листом № 204/8276/15-ц, виданим 01 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська та виконавчим листом № 332/1975/15-ц, виданим 12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, боржником ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 в добровільному порядку не сплачена, у зв'язку з чим вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

З Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52850810, сформованого станом на 14 липня 2017 року вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 49362728, 16.11.2015, винесеної старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грековим А.В., 11 січня 2016 року за № 5655094 до Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про арешт всього рухомого майна, що належить ОСОБА_1 (т.1, а.с. 29).

Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 92036974, сформованої станом на 14 липня 2017 року, вбачається, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14 липня 2017 року на підставі ухвал Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та постанов Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, з метою забезпечення позову та виконання судових рішень по цивільним справам, внесені записи: № 10218806 від 30.06.2015 року, № 1077481 від 28.09.2011 року, № 1077504 від 28.09.2011 року, № 1077502 від 27.09.2011 року, № 1077479 від 27.09.2011 року, № 12063642 (спеціальний розділ) від 16.11.2015 року, № 10218072 (спеціальний розділ) від 30.06.2015 року, про арешт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, а саме: квартири АДРЕСА_4, а також квартири АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 30-33).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідачу ОСОБА_1. було достовірно відомо про наявність судових рішень, які набрали законної сили та його обов'язок на підставі судових рішень сплатити заборгованість у значному розмірі на користь ОСОБА_2, що підтверджується численними фактами та тим, що відповідач ОСОБА_1. оскаржував вказані судові рішення в апеляційному порядку.

У відношенні ОСОБА_1. внесені відомості до ЄРДР та триває досудове розслідування № 0000127 від 31.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - невиконання судового рішення, ініційованого за заявою ОСОБА_2, що підтверджується дорученням про проведення слідчих дій слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Демченко І.О. від 04.12.2017 року (т. 1, а.с. 141), яке надійшло на адресу суду разом з відповіддю приватного нотаріуса ДМНО Каліновчи С.П. № 08/01-16 від 08.02.2018 року про неможливість надати витребувані ухвалою суду копії документів (договору купівлі-продажу від 23.08.2017 року), у зв'язку з тим, що вони були вилучені в рамках вищезазначеного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді по справі № 200/19492/17 (т. 1, а.с 139).

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

18 липня 2017 року Заводським районним судом м. Запоріжжя (справа № 332/1975/15-ц) ухвалено рішення (т. 1, а.с. 34-39), яким заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц, задоволено; рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц - скасовано; в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з останнього 53169,75 доларів США (п'ятдесят три тисячі сто шістдесят дев'ять долари США 75 цента), що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1126989,69 грн., з яких 32000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21169,75 доларів США процентів - відмовлено; судові витрати в сумі 3654,00 грн. стягнуто з позивача ОСОБА_2; зобов'язано позивача ОСОБА_2 повернути відповідачу ОСОБА_1 всі стягнуті з нього грошові кошти під час виконання судового рішення у зведеному виконавчому провадженні № 51880976, в тому числі й грошові кошти, отримані внаслідок реалізації його майна з електронних торгів, а саме: квартири АДРЕСА_1, в сумі 666195,00 грн.

Крім того, вказаним рішенням суду було звільнено з-під арешту все майно ОСОБА_1:

Все нерухоме майно:

1) квартиру АДРЕСА_4 яка належить ОСОБА_1 на правах приватної власності, виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10218806 від 30.06.2015 року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47925576, виданий 23.06.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.;

2) квартиру АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_1 на правах приватної власності, виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077481 від 28.09.2011року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 28941065, виданий 27.09.2011, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, старший державний виконавець Півень С.В.;

- виключено запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077504 від 28.09.2011року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 28941065, виданий 27.09.2011, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, старший державний виконавець Півень С.В.;

- виключено запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077502 від 27.09.2011року, накладений на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська серія та номер 2-2317/2011, видана 19.09.2011.;

- виключено запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077479 від 27.09.2011року, накладений на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська серія та номер 2-2317/2011, видана 19.09.2011.;

- виключено запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 12063642(спеціальний розділ) від 16.11.2015року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 49362728, виданий 16.11.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.;

- виключено запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10218072 (спеціальний розділ) від 30.06.2015року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47925576, виданий 23.06.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.; опис предмета обтяження: прим. АДРЕСА_3

Все рухоме майно, в тому числі:

- автомобіль марки BMW- X5 2007 року випуску чорного кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на правах приватної власності, виключено запис про арешт рухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна за № 15655094 від 11.01.2016 року, підставою якого стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 49362728, 16.11.2015, старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грекова А.В.

З викладеного вбачається та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що станом на 18 липня 2017 року відповідачу ОСОБА_1. на праві приватної власності належало наступне майно: квартира АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_3 автомобіль марки BMW- X5, 2007 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яке було заарештовано у зв'язку з відкритими у відношенні нього виконавчими провадженнями та численними судовими справами.

Після ухвалення Заводським районним судом м. Запоріжжя вищевказаного рішення від 18 липня 2017 року та звільнення з-під арешту всього майна ОСОБА_1., останній, достовірно знаючи про наявність судових рішень, які набрали законної сили та його обов'язок на підставі цих рішень сплатити заборгованість на користь ОСОБА_2, наявність відкритого у відношенні нього досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання рішення суду та розуміючи, що на належне йому рухоме та нерухоме майно державним виконавцем може бути звернуто стягнення за борговими зобов'язаннями ОСОБА_1. шляхом продажу його майна на торгах, вирішив терміново відчужити все належне йому майно.

Так, вже 17 серпня 2017 року між ОСОБА_1 як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1408 (т. 2, а.с. 2-3).

Крім того, того ж дня, тобто 17 серпня 2017 року, між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1409 (т. 2, а.с. 81-82).

Того ж дня, тобто 17 серпня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності: на квартиру АДРЕСА_4 що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94910175 від 17 серпня 2017 року, який був сформований о 21 год. 16 хв. (т. 2, а.с. 51); на квартиру АДРЕСА_3 що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94910329 від 17 серпня 2017 року, який був сформований о 21 год. 25 хв. (т. 2, а.с. 107).

Також, наступного дня, тобто 18 серпня 2017 року між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW, модель X5, тип - легковий універсал-В, номер шасі VIN-НОМЕР_2, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1415 (т. 2, а.с. 52).

Отже, з викладеного вбачається, що 17-18 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_1. на підставі договорів купівлі-продажу продав належне йому майно, а саме квартири АДРЕСА_3, та автомобіль BMW-X5, реєстраційний номер НОМЕР_1, одній особі - відповідачу ОСОБА_3

Після цього, відповідач ОСОБА_3 через незначний проміжок часу, а саме через 6 днів, здійснив подальший продаж придбаного ним у ОСОБА_1. майна іншій особі.

Так, вже 23 серпня 2017 року між ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстрований в реєстрі за № 588 (т. 2, а.с. 253).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, та накладено арешт: на квартиру АДРЕСА_3; автомобіль марки BMW-X5 2007 року випуску чорного кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належать на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 46-48).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1. про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року залишено без задоволення. Ухвала набрала законної сили 22.11.2017 року (т. 1, а.с 50-54).

Однак, 31 серпня 2017 року не зважаючи на наявність ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року про накладення арешту на вказану квартиру, між ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_5 як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1633 (т. 2, а.с. 127-128).

Того ж дня, тобто 31 серпня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності: на квартиру АДРЕСА_3 що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 95983427 від 31 серпня 2017 року (т. 2, а.с. 154).

Отже, з викладеного вбачається, що 23 та 31 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу продав вищевказані квартири відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та на теперішній час право власності на вищезазначені квартир зареєстроване за вказаними особами, що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 101549193 від 26 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 57) та інформаційна довідка № 101547532 від 26 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 58-59)).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі № 332/1975/15-ц скасовано в повному обсязі; заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, було залишено без задоволення (т. 1, а.с. 40-45).

Оскільки рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі № 332/1975/15-ц судом апеляційної інстанції скасовано, то як наслідок і всі записи про обтяження майна ОСОБА_1., що були вилучені з Державних реєстрів обтяжень майна на підставі вказаного рішення суду, продовжили зберігати свою чинність, однак майно ОСОБА_1. вже було відчужено іншим особам.

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсними укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_15: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 17 серпня 2017 року; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 17 серпня 2017 року; договір купівлі-продажу автомобіля марки ВМW-Х5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, від 18 серпня 2017 року; зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_4, на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 та поновити реєстрацію права власності на вищевказані квартири за ОСОБА_1. Позивач вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу слід визнати недійсними, оскільки вони суперечать моральним засадам суспільства, не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, тобто є фіктивними.

Суд першої інстанції вважав встановленим той факт, що відповідачу ОСОБА_1. на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 17 та 18 серпня 2017 року було достовірно відомо про існування боргу перед ОСОБА_2 у значному розмірі, у зв'язку з чим ОСОБА_1., передбачаючи настання негативних для себе наслідків у вигляді виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, з метою приховати вказане майно від звернення стягнення в процесі здійснення виконавчих дій, відчужив його ОСОБА_3

Про направленість оспорюваних договорів купівлі-продажу на ухилення від виконання рішень судів про стягнення заборгованості з ОСОБА_1. свідчать наступні обставини:

Оспорювані позивачем договори купівлі-продажу укладені між відповідачами ОСОБА_1. та ОСОБА_3 після ухвалення та набрання законної сили судовими рішеннями про стягнення з ОСОБА_1. грошових коштів на користь позивача ОСОБА_2, майже одразу (через незначний проміжок часу) після отримання ОСОБА_1. рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року та набрання ним законної сили 07.08.2017 року (т. 1, а.с. 171), яким було звільнено з-під арешту все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1., що надало ОСОБА_1. можливість відчужити належне йому на праві власності майно, а саме: квартири АДРЕСА_3, а також автомобіль марки BMW, модель X5, реєстраційний номер НОМЕР_1, і вже 17 серпня 2018 року ОСОБА_1. уклав з ОСОБА_3 два оспорювані договори купівлі-продажу квартир, та 18 серпня 2018 року уклав з ОСОБА_3 оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля.

Отже, всі оспорювані договори купівлі-продажу укладені ОСОБА_1. з однією фізичною особою - відповідачем ОСОБА_3 та через незначний проміжок часу після звільнення його майна з під арешту на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване;

Реєстрація права власності на квартири АДРЕСА_3 на відповідача ОСОБА_3 здійснювалась приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. у нічний час доби, а саме о 21.00 годині, що вбачається з Витягу з Державного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94910175 від 17 серпня 2017 року, який був сформований у 21 год. 16 хв. (т. 2, а.с. 51), а також Витягу № 94910329 від 17 серпня 2017 року, який був сформований у 21 год. 25 хв. (т. 2, а.с. 107), що на думку суду свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1. докладав зусиль для термінового та невідкладеного відчуження майна з метою переходу права власності до іншої особи, оскільки допускав можливість накладення на вказане майно нових обтяжень;

З матеріалів справи вбачається, що: квартира АДРЕСА_4 придбана ОСОБА_3 за 430885,00 грн., квартира АДРЕСА_3 придбана за 254741,00 грн., автомобіль BMW-X5, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний за 98428,22 грн., що разом складає суму у розмірі 784054,22 грн.

Однак, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 105), вбачається, що за період з 4 квартали 2016 року та 1-й квартал 2017 року ним отримано дохід на загальну суму 34115,74 грн., (без урахування утриманих податків та обов'язкових платежів). Розмір доходу ОСОБА_3 вочевидь не відповідає сумі придбаного ним у ОСОБА_1. майна та є значно меншим від вартості цього майна, що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 не мав реальної матеріальної можливості придбати вказане майно та сплатити відповідачу ОСОБА_1. обумовлену оспорюваними договорами суму вартості майна у загальному розмірі 784054,22 грн. Доказів, які б спростовували встановлені обставини та доводили реальну можливість придбати вказане майно, відповідачем ОСОБА_3 суду не надано.

Про фіктивність оспорюваних договорів купівлі-продажу та відсутність наміру у відповідачів ОСОБА_1. та ОСОБА_3 досягти правових наслідків, обумовлених цими договорами, свідчить також те, що майже одразу після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 вирішив перепродати придбані у ОСОБА_1. квартири іншими особам, при чому за ціною в декілька разів меншою ніж була сплачена ним за придбане майно.

Вже 23 серпня 2017 року, тобто через шість днів після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир, відповідач ОСОБА_3 перепродав квартиру АДРЕСА_4 Котляр ОСОБА_16. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що перепродаж вказаної квартири здійснений за значно нижчою ціною, ніж ОСОБА_3 придбав вказану квартиру у ОСОБА_1., а саме за 146492,00 грн., що майже втричі менше суми, за яку ОСОБА_3 придбав цю квартиру у ОСОБА_1. (430885,00 грн.).

Крім того, 31 серпня 2018 року, тобто через два тижні після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир, відповідач ОСОБА_3 перепродав квартиру АДРЕСА_3 Кушнір ОСОБА_17. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що перепродаж вказаної квартири здійснений за значно нижчою ціною, ніж ОСОБА_3 придбав вказану квартиру у ОСОБА_1., а саме за 146963,00 грн., що значно менше суми, за яку ОСОБА_3 придбав цю квартиру у ОСОБА_1. (254741,00 грн.);

Ще одним фактом, який свідчить про фіктивність оспорюваних договорів купівлі-продажу та відсутність наміру у відповідачів ОСОБА_1. та ОСОБА_3 створити правові наслідки, обумовлені цими договорами, є те, що згідно відповіді з Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області станом на 20 грудня 2017 року, тобто через чотири місяці після укладення оспорюваних договорів, відповідач ОСОБА_1. значиться зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 88). Вказану адресу відповідач зазначає і у всіх інших документах, наприклад у договорі про надання юридичної допомоги № 69 від 19.01.2018 року (т. 1, а.с. 112). Факт продовження проживання ОСОБА_1. за вказаною адресою після укладення оспорюваних договорів підтверджується також довідкою виданою КП «Жилсервіс-2» без номеру і без дати, у відповідності до якої ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за вказаною адресою, та має склад родини: ОСОБА_1, та ОСОБА_18 (т. 2, а.с. 133). Тобто, ОСОБА_1. фактично продовжував проживати, володіти та користуватись вказаною квартирою;

Надані приватному нотаріусу ДМНО Мошковській Н.М. сторонами документи є протиречивими та викликають обґрунтовані сумніву у їх правдивості та достовірності. Так, згідно довідки № 2370 виданої 08.08.2017 КП «Жилсервіс-2» ОСОБА_1. він проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 склад родини - ОСОБА_19 - син (т. 2, а.с. 6). А згідно довідки № 2371 виданої в той же день 08.08.2017 року тим же підприємством КП «Жилсервіс-2» ОСОБА_1. він проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, склад родини - син ОСОБА_19 (т. 2, а.с. 87). При цьому, згідно довідки виданою КП «Жилсервіс-2» без номеру і без дати ОСОБА_3 він проживає та значиться зареєстрованим за адресою: у відповідності до якої ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за вказаною адресою: АДРЕСА_3 та має склад родини: ОСОБА_1, та ОСОБА_18 (т. 2, а.с. 133). Однак, і станом на укладення договору від 31.08.2017 року і станом на теперішній час відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко (Чичерина), б. 108, кв.47 (т. 1, а.с. 87) про що зазначає і сам ОСОБА_3 в заявах та клопотаннях, та інших документах. Вказані факти свідчать про недостовірність наданих сторонами документів для оформлення оспорюваних договорів;

Після укладення між відповідачами оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля від 17.08.2017 року марки BMW, модель X5, реєстраційний номер НОМЕР_1, Відповідач ОСОБА_3 по теперішній час так і не зареєстрував право власності на вказаний автомобіль у порядку передбаченому законом, що підтверджується листом ТСЦ № 1242 від 09.02.2018 року № 31/4/1242-208, згідно якого власником вказаного автомобіля станом на 09.02.2018 року значиться ОСОБА_1. і автомобіль перебуває у розшуку (т. 2, а.с. 235). Наведені факти також свідчать про відсутність у сторін договору намірів досягти настання реальних правових наслідків обумовлених ним;

7. ОСОБА_4, яка набула право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 є особою, яка знайома з ОСОБА_1. та перебуває з ним у дружніх стосунках, та раніше давала показання у якості свідка у м. Запоріжжя під час розгляду справи Заводським районним судом м. Запоріжжя, що не заперечувалося нею у судовому засіданні (т. 1, зв. бік а.с 60). Вказані обставини також свідчать про фіктивність укладених між відповідачами договорів шляхом переоформлення права власності щодо майна ОСОБА_1. на користь знайомих йому осіб.

Крім того, під час розгляду справи судом у сукупності з наявними доказами оцінюються також інші обставини встановлені судом, а саме: ціна продажу квартир ОСОБА_1. ОСОБА_3 одна з яких має загальну площу 123,6 кв.м., а друга 84,3 кв.м., є значно заниженою та не відповідає ринковим цінам на подібну нерухомість у м. Дніпрі, відомості про які є загальнодоступними та не підлягають доказуванню. Аналогічна ситуація склалася і з продажем автомобіля BMW-X5, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого значно занижена від його реальної ринкової вартості у порівнянні з ринковими цінами на аналогічні автомобілі (т. 2, а.с. 69-80).

Проведені експертними організаціями оцінки вказаних квартир та автомобіля оцінюються судом критично та свідчать про недостовірність та необ'єктивність зазначених у них висновків.

Так, згідно звіту про оцінку квартири АДРЕСА_4 загальною площею 123,6 кв.м. складеного ТОВ «Віконт-Консалтинг» станом на 11.08.2017 року її вартість склала 430885,00 грн. (т. 2, а.с. 30), а згідно звіту про оцінку цієї ж квартири складеного ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки» (про що зазначено у договорі від 23.08.2017 року (т. 2, а.с. 253)) станом на 23.08.2017 року (тобто через 6 днів) її вартість становить 146492,00 грн.

Згідно звіту про оцінку квартири АДРЕСА_3 загальною площею 84,3 кв.м. складеного ТОВ «Віконт-Консалтинг» станом на 11.08.2017 року її вартість склала 254741,00 грн. (т. 2, а.с. 110), а згідно звіту про оцінку цієї ж квартири складеного ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки» станом на 23.08.2017 року (тобто через 6 днів) її вартість становить 146963,00 грн. Тобто, за думкою оцінювача, квартира менша за площею, розташована у одному і тому ж домі, коштує більше ніж квартира більша від неї на 39,3 кв.м.

Висновки щодо оцінки майна та нетривалі строки між їх проведенням, свідчать про недостовірність зазначених у них відомостях, спрямованих на невідкладене відчуження відповідачем ОСОБА_1. свого майна на користь інших осіб з метою ухилення від виконання рішень судів, згідно яких на належне йому майно можливе звернення стягнення.

На користь фіктивності укладених між ОСОБА_1. та ОСОБА_3 договорів свідчить також поведінка відповідача ОСОБА_3, який будучи достовірно обізнаним про те, що його явка визнана судом обов'язковою, свідомо та систематично ухилявся від явки до суду для надання особистих пояснень та з'ясування судом його дійсних намірів під час укладення оспорюваних договорів, з'ясування обставин щодо фактичної передачі майна, його справжнього майнового стану та інших обставин, які мають значення для вирішення даної справи. В свою чергу, жодних доказів того, що передача квартир та автомобіля фактично відбулася відповідачами суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження реальної матеріальної можливості придбання відповідачем ОСОБА_3 вказаного майна у один день.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до висновку, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання, без наміру створення правових наслідків, обумовлених вказаними договорами.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року(справа №6-1873цс16).

Наявність умислу на укладення договорів купівлі-продажу майна з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання, шляхом звернення стягнення на це майно, є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції недостовірно встановив існування боргу ОСОБА_1. перед позивачем, оскільки рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року було відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звільнено з-під арешту все рухоме та нерухоме майно, колегія суддів відхиляє, оскільки рішення оскаржувалося в апеляційному порядку та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року скасовано (т. 1, а.с.40-45).

Сам по собі факт реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на який посилається апелянт не є доказом реального настання правових наслідків, обумовлених договорами купівлі-продажу, оскільки така реєстрація передбачена ст. 182, 331 ЦК України, та вимогами Закону України «Про нотаріат» і «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Інші доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з рішенням суду першої інстанції.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

Так у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

В пункті 45 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів (див. рішення у справі «ОСОБА_14 проти Туреччини»).

Аналізуючи зазначені норми права, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», суд відхиляє вищезазначені доводи, надані ОСОБА_1, як недостатні.

При цьому, згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Доводів, які спростовують висновок суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.375 ЦПК України, залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді :