ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/15160/18

Провадження № 22-ц/818/4728/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 травня 2019 року у складі судді Хайкіна В.М.

у цивільній справі №638/15160/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав, щодо малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що 12.03.2016 між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_4 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем, їхня малолітня дитина залишилася мешкати разом з нею. З моменту розірвання шлюбу відповідач остаточно перестав спілкуватися з донькою, не цікавиться здоров`ям дитини, її розвитком, не приймає участі у її вихованні, донька знаходиться на повному її утриманні. Будь-якої матеріальної допомоги на утримання своєї дитини ОСОБА_1 не надавав та не надає. Не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та не проявляє будь-якої батьківської турботи. У позивача є підстави стверджувати про небезпеку з боку відповідача з огляду на зловживання ним наркотичними (психотропними) речовинами та ухилення його, як батька, він виконання ним своїх батьківських обов`язків, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення його батьківських право.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року позов задоволено.

Суд вирішив: позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.07.2019 заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач належним чином виконує свій обов`язок по утриманню дитини, що підтверджується довідкою Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 24.06.2019 про відсутність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 .

Стверджує, що на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання дитини була відсутня та навпаки, була наявна переплата. Тому, вважає посилання суду на несплату відповідачем аліментів на утримання дитини є безпідставним.

Пояснює, що висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.12.2018, на який посилається суд та в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки, було складено без присутності на засіданні комісії відповідача, а на підставі пояснень позивача та наданої позивачем довідки адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» та наданої позивачем. В даному висновку інформація стосовно відповідача не відповідає дійсності, оскільки відповідач не зловживає та ніколи не зловживав наркотичними засобами, що підтверджується довідкою КНР ХОР «Обласного наркотичного Диспансеру» від 12.06.2019 за №450.

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять негативної характеристики відносно відповідача, докази його винної поведінки та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Тому вважає, що позивачем не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини та захисту її прав.

В відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення вважає законним і обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права, при повному з`ясуванні всіх обставин справи та наданням належної правової оцінки доказам.

Зазначає, після розірвання шлюбу малолітня донька залишилася проживати з матір`ю. З моменту розірвання шлюбу відповідач остаточно перестав спілкуватися з донькою, не цікавиться її здоров`ям, розвитком, не приймає участі у її вихованні. Донька знаходиться на повному утриманні матері. Будь-якої матеріальної допомоги на утримання своєї дитини відповідач не надав і не надає.

Пояснює, що на підставі поданої позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, 02.10.2018 Шевченківським ВДВС м. Харків ГУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення аліментів з ОСОБА_1 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На момент подачу позову про позбавлення батьківських прав відповідач жодним чином не здійснив будь-якої матеріальної допомоги. Більш-того, ОСОБА_1 сплатив заборгованість по аліментах у квітні-травні 2019 року, коли його було внесено до Єдиного реєстру боржників України та винесено державним виконавцем постанову про обмеження права відповідача у керуванні транспортним засобом, полювання, обмеження права виїзду за межі України, обмеження у праві користування вогнепальною зброєю, накладено арешт на майно боржника.

Стверджує, що позивач самостійно виховує дитину, без будь-якої допомоги ОСОБА_1 . На даний час відповідач навіть не виявляє бажання спілкуватися з дитиною на не проявляє ніякої батьківської турботи.

Крім того, зазначає, що позивач дійсно наводить факти неадекватної агресивної поведінки відповідача протягом сумісного сімейного життя, вказує на те, що вона неодноразово була свідком перебування ОСОБА_1 під впливом психотропних речовин та знаходила у дома у вільному доступі, в тому числі і для дітей, пігулки та лікарські засоби, що є, на її думку, одним із факторів небезпеки для її життя та життя її дитини.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав в судове засідання не з`явився, відзив на апеляційну скаргу не надавав, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістив.

Таке пасивне відношення третьої особи до здійснення процесуальних прав та обов`язків свідчить про відсутність у цього органу заперечень на апеляційну скаргу.

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за його відсутністю сторін, за участю їх представників та за відсутності представника третьої особи, оскільки його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції посилався на висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.12.2018 №801 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та виходив з того, що нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної так і з правової точки зору. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їхньої спільної дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, що свідчить про фактичну можливість, проте вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема,при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року№ 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва народження Серія НОМЕР_1 виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22 лютого 2017 року ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьками її є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а. с. 12).

07 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано (а. с. 13).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків від 02.10.2018 відкрито виконавче провадження ( ВП № 57322232) по виконанню судового наказу № 638/8692/18 виданого Дзержинським районним судом м. Харків про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 18.06.2018 до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 17).

Згідно розрахунку заборгованість по виплаті аліментів ОСОБА_1 ( ВП № 57322232) станом на 01.10.2018 складає 6701,55 грн. ( а.с. 18), а з наданих відповідачем до апеляційної скарги доказів, у тому числі довідки Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 24.06.2019 року вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів перед позивачем на час ухвалення оскаржуваного судового рішення була відсутня (а.с. 167-169).

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Матеріали справи містять висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.12.2018 №801, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні малолітньої доньки та щодо усунення перешкод у спілкуванні з ним з боку матері дитини до Департаменту служб у справах дітей не звертався та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав. Питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. З`ясувати ставлення ОСОБА_1 щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим, він був запрошений на засідання Комісії, але не з`явився та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав (а.с. 42-43).

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради від 22.12.2018 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, заслуговують на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Апеляційний суд вважає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованим, оскільки останній не містить мотивів та посилань на встановлені у передбаченому законом порядку факти, які б давали підстави для висновку про ухилення відповідача від належного здійснення батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки та про вчинення ним протиправних дій, крім доводів зацікавленої особи - ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, на що посилається позивач у позовній заяві на відзиві на апеляційну скаргу, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що ОСОБА_1 притягався до відповідальності у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням батьківських обов`язків уповноваженим на це з органом, що до нього вживались у зв`язку з цим певні заходи впливу, однак він знехтував і не зробив належних висновків.

Крім того, поза увагою органу опіки і піклування та суду першої інстанції залишилася та обставина, що з часу розлучення, ініціатором якого була ОСОБА_3 , і до дня звернення позивача у суд із вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав пройшов незначний час - п`ять місяців, що свідчить про передчасність застосування такого радикального заходу як позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав достатніх для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Разом з тим, з урахуванням характеру пасивної поведінки батька щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, колегія суддів вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, зокрема приймати реальну та активну участь саме у вихованні дитини, а не формально відноситися до виконання своїх обов`язків, обмежившись наданням матеріальної допомоги, і не приймаючи активних дій для зустрічей з дитиною.

При цьому відмова у задоволенні даного позову не позбавляє права позивача звернутися до суду з аналогічним позовом у майбутньому, якщо відповідач не змінить свого ставлення до виконання батьківських обов`язків без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, не повністю врахував характер спірних правовідносин, а тому ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання доньки, зокрема приймати реальну та активну участь саме у вихованні дитини, а не формально відноситися до виконання своїх обов`язків, обмежившись наданням матеріальної допомоги, і не приймаючи активних дій для зустрічей з дитиною.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 травня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного здійснення батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина