Провадження № 2/229/464/2019
РІШЕННЯ

іменем України

18 червня 2019 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гумірової І.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

третя особа - Служба у справах дітей Дружківської міської ради

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовує свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2007 року. В зазначеній квартирі, окрім позивача, зареєстровані: його колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак його колишня дружина ОСОБА_2 та неповнолітній син ОСОБА_4 не проживають в квартирі з вересня 2014 року, а мешкають у Краснодарському краї та є громадянами Російської Федерації. Син позивача ОСОБА_3 не проживає в квартирі з лютого 2018 року, проживає в м . Москва і має посвідку на проживання у Російській Федерації.

Оскільки відповідачі не проживають за вищевказаною адресою, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але сума виплат за них нараховується, чим об`єктивно порушуються права позивача.

Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року відкрито провадження у данній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Дружківської міської ради (84205, вул. Соборна буд. 16 м. Дружківка). (а.с.13-14)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив обставини викладені в позовній заяві та просив її задовольнити з підстав викладених в ній. Обґрунтовує свої вимоги тим, що він розірвав шлюб з відповідачем ОСОБА_2 в 2013 році. Вона отримала від нього довіреність на виїзд дитини за межі України. На теперішній час вона мешкає у м. Геленджик Краснодарського краю Російської Федерації разом із малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Старший син ОСОБА_3 мешкає в м. Москва Російської Федерації та працює в правоохоронних органах. Точна адреса їх місцезнаходження йому невідома. Він одноособово сплачує комунальні послуги за цю квартиру, позбавлений можливості отримати субсидію, через реєстрацію відповідачів у квартирі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дружківської міської ради в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність осіб, які не з"явилися.

Заслухавши думку позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 ЦПК України)

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ст.19 ЦПК України)

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

В цьому будинку, окрім позивача, зареєстровані, колишня дружина позивача відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їх сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 7, 11-12).

Шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірваний 15 листопада 2013 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4 , як члени сім`ї позивача-власника квартири по АДРЕСА_1 , були зареєстровані в зазначеному будинку.

Отже під час розгляду даної справи підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України.

З акту від 14 лютого 2019 року, складеного КП «Комсервіс», вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 , і малолітній син ОСОБА_4 в квартирі не проживають з вересня 2014року , а відповідач ОСОБА_3 не проживає з лютого 2018 року. (а.с. 6).

Свідок ОСОБА_5 , який є сусідом позивача, в судовому засідані підтвердив, що ОСОБА_2 і менший син ОСОБА_4 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 вже більше ніж 5 років.

Суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази в підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , та малолітній син ОСОБА_4 не проживають в спірній квартирі понад встановленого законом одного року без поважних причин.

З витягу із протоколу № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 03.05.2019 року, вбачається, що з метою соціального захисту прав та інтересів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , збереження його права на користування житлом, орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає за необхідне залишити малолітнього зареєстрованим у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його не достатньо обгрунтованим.

Згідно рішення Дружківського міського суду від 15 листопада 2013року неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено проживати з матір"ю- ОСОБА_2 .

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частин 3,4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживанняя її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

То б то дитина проживає разом з матір"ю, яка забезпечила їй умови проживання.

Відповідачі в добровільному порядку вибули з квартири позивача на проживання до іншого міста, відсутні за вказаною адресою без поважних причин більше терміну, визначеного ч.2 ст. 405 ЦК України, а тому суд вважає, що вони втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.Л.Панова

Повний текст рішення складено та підписано 18 червня 2019 року.

Суддя: Т.Л. Панова