Справа № 199/889/19
(2/199/1854/19)
22 березня 2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Гасанової М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне бюро ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості за невикористані дні щорічної відпустки, компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та моральну шкоду.
10.12.2018 року позивач був звільнений із посади за власним бажанням, відповідно до 85-к/2018 від 10.12.2018, за ч.1 ст.36 КЗпП України.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виплати йому зароблених грошей, але постійно отримував обіцянки та оскільки по теперішній час заробітна плата йому не виплачена, тому, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3071,50 грн. за період з 01.11.2018 року по 12.12.2018 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7409,25 грн., заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 7848,75 грн., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати 12,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
Позивач у судове засідання 22.03.2019 року не зявився, представник позивача надав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, просив слухати справу у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, у звязку з чим, суд, зі згоди позивача, вважає провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
10.12.2018 року Позивач був звільнений з вказаної посади за власним бажанням, відповідно до наказу №85-к/2018 від 10.12.2018 року (а.с.33).
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2018 року ТОВ «ІНЖЕНЕРНЕ ОСОБА_3 ІНТЕРНЕШЕНАЛ» не провело з позивачем остаточного розрахунку, чим порушило його конституційні права та законодавство про працю України.
У ході судового розгляду не було встановлено, що відповідач перераховував позивачу будь-які кошти, відзив на позов до суду не надходив.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку на теперішній час залишилася не виплаченою у повному обсязі заробітна плата за період з 01.12.2006 року по 12.12.2018 року у сумі 3 071,50 гривень по день звільнення 12.12.2018 року.
Згідно з положеннями ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Юридично значимими обставинами, встановленими ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
На думку суду, невиплата повної суми заборгованості виникла з вини відповідача.
Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до довідки № 84/18 від 12.12.2018 року, заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки становить 7848,75 гривень станом на 12.12.2018 року (а.с.34).
Вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав на працю позивача, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана позивачу внаслідок незаконного затримання виплати заробітної плати, полягає у наступному.
Згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, позивач втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані, не мав засобів для забезпечення належного рівня життя.
Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі 500 гривень, що на думку суду, є пропорційним моральним стражданням на період невиплати заробітної плати.
Керуючись ст. ст.4,76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, ст.ст.94,116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці»,суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне бюро ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати, задовольнити частково.
В іншій частині позову, - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 27.01.2017 року Амур-Нижньодніпровським РВ у м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя