Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 415/3979/17
Провадження № 22-ц/810/385/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року містоСєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О.,Яресько А.В.

за участю секретарясудового засідання Данько Л.С.

учасники справи:

позивач-Лисичанська міська рада Луганської області

представники позивача - Торбенко Євген Васильович, Михайлюк Олена Миколаївна

відповідач - ОСОБА_5

представник відповідачаОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Лисичанської міської ради Луганської області

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Юзефовича І.О. в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області ум. Сєвєродонецьку

у справі за позовом

Лисичанської міської ради Луганської області до ОСОБА_5 про стягнення збитків, спричинених внаслідок безпідставного використання земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Лисичанська міська рада Луганської областізвернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення збитків, спричинених внаслідок безпідставного використання земельної ділянки.

Зазначив, що ОСОБА_5 у порушення ст. 125 Земельного кодексу України без укладення договору оренди користується земельною ділянкою загальною площею 56,10кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташоване належний відповідачу об'єкт нерухомого майна - нежиле приміщення, та не сплачує кошти за її використання, чим завдає Лисичанській міській раді Луганської області збитків у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю).

Тому, Лисичанська міська рада Луганської області звернулась з позовом до суду і просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача збитки у вигляді неодержаних доходів у розмірі 25247,56грн., спричинені територіальній громаді м. Лисичанськ Луганської області внаслідок безоплатного використання земельної ділянки площею 56,10кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та судові витрати по справі.

У заяві про уточнення позовних вимог від 08.05.2018р. Лисичанська міська рада Луганської області просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача збитки у вигляді неодержаних доходів у розмірі 25247,56грн., спричинені територіальній громаді м. Лисичанськ внаслідок безоплатного використання земельної ділянки площею 56,10кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та перерахувати їх за зазначеними банківськими реквізитами; стягнути з відповідача ОСОБА_5 судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1600грн. та перерахувати їх за зазначеними банківськими реквізитами.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позовної заяви Лисичанської міської ради Луганської області до ОСОБА_5 про стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів у розмірі 25247,56 грн., спричинених внаслідок безпідставного використання земельної ділянки, площею 56,10кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване висновком про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків), оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

В апеляційній скарзі Лисичанської міської ради Луганської області ставиться питання про скасування рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норма ст. 22 ЦК України.

У судовому засіданні представники позивача Торбенко Є.В., Михайлюк О.М. просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги не визнали, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником нежилого приміщення №18, 19 в будівлі контори літер «А-2Н», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,70кв.м., відповідно до договору дарування нежилих приміщень від 12.04.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області, Жихар Н.П., реєстр №1062. Зазначене право власності зареєстровано у ЛКП «Бюро технічної інвентаризації» за №17141187 від 13.06.2012р.

За відомостями Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №137 від 13.05.2017р., площа забудови об'єкта за адресою: АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_5, станом на 03.04.2012р. - 56,10кв.м.

Згідно з актом про визначення збитків від 02.04.2014р. №14/14, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 15.04.2014р. №141, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання ОСОБА_5 зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 8440,46грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 12.04.2012р. по 01.04.2014р.).

Згідно з актом про визначення збитків від 22.07.2015р. №48/15, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 04.08.2015р. №236, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання ОСОБА_5 зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 14322,59грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 01.04.2014р. по 01.07.2015р.).

Згідно з актом про визначення збитків від 03.08.2016р. №42/16, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 16.08.2016р. №326, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання ОСОБА_5 зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 20764,70грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 01.07.2015р. по 01.08.2016р.).

Згідно з актом про визначення збитків від 17.05.2017р. №34/17, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 06.06.2017р. №269, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання ОСОБА_5 зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 25247,56грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 01.08.2016р. по 01.05.2017р.).

Підставою для нарахування збитків стало порушення вимог чинного законодавства щодо використання земельної ділянки без оформлення договору оренди.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об'єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об'єкти розміщені.

Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

За змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач є власником нерухомого майна нежитлового приміщення №18, 19 в будівлі контори літер «А-2Н», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,70 кв.м., відповідно до договору дарування нежилих приміщень від 12.04.2012р.

При цьому, належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою не існувало у дарувальника на момент укладення договору дарування та до обдарованого не перейшло.

Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відтак апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене ОСОБА_5 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов'язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Проте позивачем Лисичанською міською радою Луганської області такі вимоги не заявлялися.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лисичанської міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: