Ухвала

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 303/2137/17

провадження № 61-1098ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором у розмірі 4 033, 27 дол. США.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2005 року № KF35170 в сумі 4 033, 27 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 15 березня 2017 року еквівалентно 108 512,29 грн, з яких: 1 492,19 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 631,35 дол. США - заборгованість за відсотками, 1 909,43 дол. США - пеня.

Вирішено питання судового збору.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 жовтня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» відмовлено.

03 січня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ПАТ «ВіЕс Банк» направило касаційну скаргу на зазначену постанову суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 жовтня 2017 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 4 033, 27 дол. США, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн Х 100 = 176 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ «ВіЕс Банк»подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 листопада 2108 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько