Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1799/19
Провадження № 2/935/951/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2019 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.

при секретарі Сьомак Л.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала наступне. В період часу з 02.07.2018 року по 28.12.2018 року вона працювала на посаді заступника директора по виробничим питанням в ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», м. Коростишів , вул. 19-та буддільниця. При звільненні позивача 28.12.2019 року з нею не було проведено розрахунок, заборгованість по зарплаті в розмірі близько 17 000 гривень, які не сплачені і на даний час. На мої звернення щодо надання розміру заборгованості відповіді не надійшло. Також діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в докладанні додаткових зусиль для організації свого заробітку. Свою моральну шкоду оцінює в 5 000 гривень.

Після витребування судом доказів, позивач уточнила свої позовні вимоги, та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 800 грн., розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 29.12.2018 року по дату винесення рішення, компенсацію за завдану моральну шкоду в розмір 5000 гривень.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирського району від 06.11.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відзив на позов від відповідача до Коростишівського районного суду Житомирської області не надійшов.

Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руотоло проти Італії»).

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Також суд вказав, що Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/»законні сподівання» вчиняти певні дії.

З врахуванням принципу диспозитивності, судом було забезпечено право позивача на надання доказів шляхом їх витребування в відповідача, а саме - довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на день звільнення, довідку про розмір середньоденної зарплати, табелі робочого часу за період роботи. Вказане клопотання відповідачем виконано, витребувана інформацію суду надана, що уможливлює розгляд позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала на посаді заступника директора по виробничим питанням в ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» з 02.07.2018 року по 28.12.2018 року.

Відповідно наказу директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» від 28.12.2018 року № 19-к, ОСОБА_1 звільнено з посади з 29.12.2018 року.

Відповідно довідки ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» № 95 від 14.11.2019 року, розмір заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, складає 17 800 грн. 06 коп.

Відповідно довідки ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» № 94 від 14.11.2019р., розмір середньоденної заробітної плати за період роботи ОСОБА_1 складав 280 грн. 82 коп.

Відомостей про проведення повного розрахунку з позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і в ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 28.12.2018р., а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.

Відповідно до п.2.2 Рішення Конституційного суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року, аналіз ст.ст.116,117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз змісту частини другої статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Вказана правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 05.12.2018р. у справі № 134/1781/16-ц, яку суд враховує при ухваленні рішення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач маю право на стягнення в судовому порядку заборгованості по заробітній платі, компенсацію за несвоєчасний розрахунок.

При обрахуванні розміру стягуваних коштів суд керується наданими відповідачем розрахунком середньоденної заробітної плати позивача, кількості робочих днів за спірний період, розміром нарахованої, але не виплаченої зарплати, та враховує, що відповідачем не оскаржується вказана інформація.

Відповідно до роз`яснень листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» 29.07.2019 № 1133/0/206-19, табелів робочого часу позивача перед звільненням, розмір середнього заробітку за весь час затримки при розрахунку, який підлягає стягненню на підставі ст.117 КЗпП України станом на день ухвалення рішення суд вираховує наступним чином: кількість робочих днів з 29.12.2018 року по 26.12.2019 року складає 247 робочий день, середня зарплата за один робочий день розмір мінімальної зарплати складає 280,82 грн. Таким чином сума компенсації за несвоєчасний розрахунок складає: 247* 280, 82 коп. = 69 362 грн. 54 коп.

Оскільки у зв`язку з тривалою несплатою заробітної плати, ненаданням належних документів на запити позивача, непроведенням повного розрахунку при звільненні позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні його законних прав на оплату праці, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому у відповідності до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи обставини справи суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди визначає в сумі 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України, передбачено, що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні об`єктивних доказів дає суду підстави зробити правовий висновок про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав та в розмірах, наведених судом вище.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 2305,20 гривень (як судовий збір за три вимоги майнового характеру), від сплати яких був звільнений позивач при зверненні до суду.

Враховуючи викладене, на підставі ст.116,117, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. ст. 4,5,10,12,13, 258,259263,264,265-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» (12525, Житомирська область, м. Коростишів, 19-буддільниця, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по зарплаті в розмірі 17800 (сімнадцять тисяч вісімсот) гривень 06 коп. без утримання податків та обов`язкових зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» (12525, Житомирська область, м. Коростишів, 19-буддільниця, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 28.12.2018 року по дату винесення рішення, яка станом на 26.12.2019 року складає 69 362 (шістдесят дев`ять тисяч триста шістдесят дві) гривні 54 копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» (12525, Житомирська область, м. Коростишів, 19-буддільниця, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000 (одну тисячу) гривень як компенсацію за завдану моральну шкоду (без утримання податків та обов`язкових зборів).

Стягнути з Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» (12525, Житомирська область, м. Коростишів, 19-буддільниця, ) на користь держави 2305,20 гривень судового збору.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 26.12.2019 року.

Суддя Т.З.Пасічний