ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4624/19 Справа № 212/6571/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач у травні 2009 року познайомилась із ОСОБА_3 , оскільки остання була людиною похилого віку та мала певні проблеми зі здоров`ям, позивач на прохання ОСОБА_3 з липня 2009 року стала проживати разом із нею однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зауважувала, що із ОСОБА_3 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, кожного літа вона разом із померлою виїжджала до села Кривбас, де разом із сім`єю позивача проживали в домоволодінні АДРЕСА_2 місцем реєстрації позивачки.

Зазначила, що за життя ОСОБА_3 мала намір приватизувати квартиру та подарувати її позивачу, у зв`язку із чим надала довіреність на ім`я позивачки та уповноважила останню бути її представником в органах приватизації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, усі витрати, пов`язані із похованням несла саме позивач.

В липні 2018 року їй стало відомо, що квартира АДРЕСА_3 передана у приватну власність ОСОБА_3 , про що видано свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_3 від 19.11.2014 року. Вказує, що 23.08.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , проте останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину - квартиру АДРЕСА_3 , оскільки нею пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та не надано документів, що підтверджують родинні відносини.

Вказує, що з липня 2009 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, та після смерті останньої вона продовжує проживати в спірній квартирі. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, окрім позивачки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався.

На підставі наведеного вище позивачка просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з липня 2009 року по 21 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею право власності на спадщину за законом - квартиру АДРЕСА_3 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи та не прийняті до уваги докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, а саме, не враховано, що відповідно до акту від 04 травня 2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3, затвердженого директором ТОВ «Житлокомцентр» позивачка, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2009 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.52), крім того, судом першої інстанції не прийняті до уваги пояснення свідків, які підтвердили факт проживання позивача з ОСОБА_3

Зауважує на тому, що про приватизацію квартири, в якій позивачка проживала разом з ОСОБА_3 , позивачка дізналась вже після смерті ОСОБА_3 .

Крім того судом не враховано, що після смерті ОСОБА_3 позивач здійснила її поховання, сплативши кошти за ритуальні послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на їх думку, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_4 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с.8)

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради за № 462 від 19.11.2014 року вирішено безоплатно передати у приватну власність житло, яке належить до комунальної власності міста Кривого Рогу, розташованої на території Жовтневого району, а саме ОСОБА_3 вирішено передати двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 27,32 кв.м., у приватну власність. (а.с.11,12)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 19.11.2014 року органом приватизації виконкому Жовтневої районної у місті ради посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з рішенням № 462 від 19.11.2014 року. (а.с. 13)

Відповідно до Акту від 04 травня 2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3, затвердженого директором ТОВ «Житлокомцентр» зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2009 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.52)

Згідно інформації ТОВ «Житлокомцентр» за № 498 від 18.10.2018 року, квартира АДРЕСА_3 є фактично та юридично вільним житловим приміщенням. (а.с.71-72)

Згідно договору - замовлення № 1026 між ОСОБА_1 та КП «Ритуал сервіс плюс», даний договір укладено 22 жовтня 2014 року на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 . (а.с.49)

Відповідно до довідки Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Власником будинку є ОСОБА_5 . За вказаною адресою також зареєстровані та проживають ОСОБА_6 1983 року народження, ОСОБА_7 2003 року народження, ОСОБА_8 2007 року народження та ОСОБА_9 2008 року народження. (а.с.9)

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, позивач вказувала на те, що з липня 2009 року по 21.10214 року вона проживати разом із ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт її проживання однією сім`єю із померлою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами здійснення позивачем ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 спільних витрат, наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачкою не доведено факту її проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_3 більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи та не прийняті до уваги докази, надані позивачкою на підтвердження позовних вимог, а саме, не враховано, що відповідно до акту від 04 травня 2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , затвердженого директором ТОВ «Житлокомцентр» позивач, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживала з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2009 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки обставини, викладенні зазначеному Акті не свідчать про те, що позивачка та померла ОСОБА_10 мали спільні витрати, наявність в них спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, що є обов`язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Крім того, як вбачається із довідки Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, датовано 2010 роком, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що позивачка в 2010 року не тільки була зареєстрована за вказаною адресою, а й проживала в АДРЕСА_2 . (а.с.9)

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, судом першої інстанції не прийняті до уваги пояснення свідків, які підтвердили факт проживання позивачки з ОСОБА_3 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказаними поясненнями встановлено що позивач доглядала за померлою ОСОБА_3 та допомагала їй, проте не встановлено, що позивач та померла проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що про приватизацію квартири, в якій позивачка проживала разом з ОСОБА_3 , позивачка дізналась вже після смерті ОСОБА_3 не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивачки, оскільки факт приватизації 19.11.2014 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не має правового значення для вирішення даного спору.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом не враховано, що після смерті ОСОБА_3 позивачка здійснила її поховання, сплативши кошти за ритуальні послуги, оскільки вказані обставини не можуть бути доказом спільного проживання позивачки однією сім`єю з померлою, оскільки кожна особа вправі вільно розпоряджатись своїми правами.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що у чинному законодавстві відсутнє легальне визначення поняття сім`я колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: