ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3666/19 Справа № 212/2828/17 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- Державне підприємство «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці»,

відповідач- ОСОБА_3, -

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі, повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року, позивач Державне підприємство «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірної та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Уточнивши позовні вимоги просив визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» (далі -ДП «КЕТЦ») інформацію опубліковану та поширену у журналі «Все про охорону праці» (№9,2016 стор.24-27) у статті «Таємниці «нового життя» Криворізького ЕТЦ», автором якої є ОСОБА_3

Зобов'язати ОСОБА_3 в тижневий термін з дня набрання чинності рішенням суду, письмово звернутись до редакції журналу «Все про охорону праці» зі спростуванням недостовірної інформації опублікованої та поширеної у журналі відносно Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці», шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду, прийнятого за результатами розгляду цієї позовної заяви, на тій же сторінці, тим же шрифтом, без будь-яких редакційних або інших коментарів, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 жовтня 2016 року в журналі «Все про охорону праці» за №9, 2016, на сторінках 24-27 було опубліковано статтю, а саме лист, що надійшов до редакції, автором якого є ОСОБА_3 під назвою «Таємниці «нового життя» Криворізького ЕТЦ».

Вказав, що в даній статті оприлюднена недостовірна інформація щодо надання підприємством послуг у сфері проведення експертних робіт не експертом технічним з промислової безпеки, а особисто провідним інженером, що суттєво дискредитує підприємство та ставить під сумніви якість проведених експертних робіт. Зазначив, що в статті також йде мова про значно перебільшені об'єми виконаних робіт колишнім працівником підприємства - ОСОБА_3 Вказав, що викладена автором статті інформація зачіпає честь, гідність та ділову репутацію конкретних працівників підприємства. Також, звернув увагу, що високий рівень ділової репутації позивача здобувався роками, що підтверджується перемогами в різних конкурсах проведених серед підприємств країни. Зазначив, що неправдиві відомості, які були поширені відповідачем серед читачів журналу «Все про охорону праці» завдали істотного негативного впливу на ділову репутацію підприємства у зв'язку з чим позивачу завдано моральну шкоду.

Під час розгляду справи 10 січня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги, а саме просив визнати недостовірною наступну інформацію: « - Відповідно до посадової інструкції я, як провідний інженер, брав участь у проведені експертизи на відповідність законодавчим актам та нормативно-правовим актам з охорони праці, а якщо конкретніше, то особисто виконував експертні роботи та після узгодження їх результатів з експертом технічним ставив свої підписи у висновку.»; « - Сферою моєї діяльності була експертиза: … . За результатами проведеної експертизи готувався висновок експертизи, яким підтверджується чи не підтверджується відповідність проектної документації вимогам законодавчих і нормативно-правових актів з охорони праці. Після мого підпису висновок підписував експерт технічний.»; «- Слід зазначити, що у 2015 році мною підготовлено 55 експертних висновків про відповідність технологічної, конструкторської, технічної документації нормативним актам з питань охорони, виконано експертизу стану охорони праці та безпеки промислового виробництва 5 суб'єктів господарювання, підготовлено 91 висновок за результатами експертного обстеження іншими, а також 88 паспортів технологічного обладнання. У березні та квітні поточного року я жодного дня не був без роботи. Наприклад у березні виконав експертиз на суму понад 30 тис. грн. при плані на відділ 300 тис. грн. (на 19 експертів).», а також зобов'язати автора статті в тижневий термін із дня набрання чинності рішенням суду, письмово звренутись до редакції журналу «Все про охорону праці», зі спростуванням вищезазначеної інформації шляхом опублікування резолютивної частини судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї позовної заяви, на цій же сторінці, тим же шрифтом, без будь-яких редакційних або інших коментарів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року, відмовлено Державному підприємству «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ДП «КЕТЦ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне та необ'єктивне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати за сплату судового збору.

Апелянт, не погоджуючись із висновком суду, вказує, що автор статті виклав конкретні фактичні дані, які з огляду на його доводи у позові та показання свідків були викривлені судом у рішенні та не відповідають дійсності. При цьому зазначає, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів тому, що викладена ним у статті інформація відповідає дійсності.

Позивач вказує на те, що суд не повно відобразив у судовому рішенні показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є експертами технічними з промислової безпеки. Зокрема суд не зазначив, що на поставлені питання щодо виконання експертних робіт особисто ОСОБА_3, допитані свідки пояснювали, що відповідач виконував технічну роботу, таку, як прийом документації, її аналіз, технічний набір тексту висновку та інше, а експерті роботи проводились безпосередньо експертом технічним, а ОСОБА_3 як фахівець, приймав у ній участь.

На думку апелянта судом не взято до уваги, що у статті відповідач не назначив нічого про будь-які етапи підготовки експертного висновку, лише вказав, що він особисто виконував експертні роботи та після узгодження їх результатів з експертом технічним ставив свої підписи у висновку, після чого, висновок підписував експерт технічний, тобто судом не враховано, що фактичні дані не відповідають дійсності в частині того, що ОСОБА_3 особисто виконував експертні роботи та персонально проводив експертизи, що призводило до отримання підприємством конкретної суми доходів. Вказує, що судом не звернуто увагу на те, що відповідач в силу своїх посадових обов'язків, як провідний інженер, особисто та одноособово не міг виконувати експертизи, а також на те, що самостійна робота відповідача з виконання експертиз принесла підприємству конкретний прибуток, а саме у березні поточного року він виконав експертиз на суму понад 30 тис. грн.. при плані на відділ 300 тис грн.. (на 19 експертів), оскільки ці твердження відповідача є безпідставними та не відповідають дійсності.

Позивач вважає, що суд залишив поза увагою той факт, що розповсюджена відповідачем інформація в цілому дискредитує експертів технічних, які проводили експертні дослідження, керівництво підприємства та ділову репутацію позивача. На думку апелянта, суд не в повному обсязі з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, безпідставно розцінив фактичні дані як оціночні судження, у зв'язку з чим неправильно застосував норми статті 277 ЦК України.

На думку позивача, наведені ним доводи є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_3, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема зазначає, що всі доводи позивача базуються на припущеннях та запереченнях доказів відповідача і висновків суду першої інстанції, наведених в судовому рішенні, тоді, як доводи відповідача базуються на конкретних фактах наведених у першій та другій частині відзиву на позов, у тому числі на показаннях п'яти експертів технічних, що для створення позову, позивач використав зі статті інформацію, яка абсолютно не може бути предметом спору.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 березня 2010 року ОСОБА_3 було ознайомлено ДП «КЕТЦ» з посадовою інструкцією провідного інженеру сектору експертизи об'єктів гірничо-металургійного виробництва відділу технічної експертизи.

У висновку експертизи №12.2-05-12.1-0396.15, складеного ДП «КЕТЦ» мається підпис, зокрема, провідного інженера ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 07 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «КЕТЦ» про скасування пунктів наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди встановлено, що з 02 січня 2008 року ОСОБА_3 займав посаду провідного інженера відділу експертизи об'єктів гірничого виробництва та навчання, тобто не займав посаду технічного експерта, а виконував роботу за посадою провідного інженера.

Так, у журналі «Все про охорону праці» за №9, 2016 опубліковано лист до редакції під назвою «Таємниці «нового життя» Кривозірького ЕТЦ», автором якого заначений ОСОБА_3

Як встановлено судом, зміст даного листа зводиться до висвітлення власної роботи ОСОБА_3 на посаді провідного інженера у державному підприємстві «Криворізький експертно-технічний центр», процедури призначення директором цього підприємства ОСОБА_7 та якості його роботи.

У даній публікації зазначено наступну інформацію: « - Відповідно до посадової інструкції я, як провідний інженер, брав участь у проведені експертизи на відповідність законодавчим актам та нормативно-правовим актам з охорони праці, а якщо конкретніше, то особисто виконував експертні роботи та після узгодження їх результатів з експертом технічним ставив свої підписи у висновку.»; « - Сферою моєї діяльності була експертиза: … . За результатами проведеної експертизи готувався висновок експертизи, яким підтверджується чи не підтверджується відповідність проектної документації вимогам законодавчих і нормативно-правових актів з охорони праці. Після мого підпису висновок підписував експерт технічний.»; «- Слід зазначити, що у 2015 році мною підготовлено 55 експертних висновків про відповідність технологічної, конструкторської, технічної документації нормативним актам з питань охорони, виконано експертизу стану охорони праці та безпеки промислового виробництва 5 суб'єктів господарювання, підготовлено 91 висновок за результатами експертного обстеження іншими, а також 88 паспортів технологічного обладнання. У березні та квітні поточного року я жодного дня не був без роботи. Наприклад у березні виконав експертиз на суму понад 30 тис. грн. при плані на відділ 300 тис. грн. (на 19 експертів).».

Суд, першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволені позовних вимог, проаналізував публікацію ОСОБА_3 у журналі «Все про охорону праці» за № 9, 2016 під назвою «Таємниці «нового життя» Кривозірького ЕТЦ», допитав свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є експертами технічними з промислової безпеки, оцінив надані сторонами докази, керуючись положеннями статті 277 ЦК України, дійшов висновку, що відповідачем у статті були поширені його власні судження про виконання робіт у ДП «КЕТЦ» та про його особистий внесок у розвиток цього підприємства, що позивачем не доведено суду, що вся інформація, про спростування якої просив позивач, не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували та були свідомо викривлені.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Під час вирішення питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Також, Європейський суд із прав людини підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи апеляційної скарги позивача, з урахуванням наведених вище норм закону, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація викладена відповідачем у статті журналу носить характер оціночних суджень автора, які не є предметом судового захисту, тоді, як позивачем належними і допустимими доказами не доведено, що відомості відображенні у статті не існували взагалі або існували та були свідомо викривлені, а отже відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, тому не можуть бути взяті до уваги, так, як, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

На думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачаДержавного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр Держпраці» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: