Справа № 541/1420/18
Номер провадження 2/541/40/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 січня 2019 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі -Непокупній Л.М.,

розглянувши заочно, у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Виконавчий комітет Миргородської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

05.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 В позові просила позбавити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 2012 року народження, на тій підставі, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, матеріально його не забезпечують, його вихованням не займаються, перебувають на тимчасово окупованій території України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала. Пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у її рідної сестри ОСОБА_2 и та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 . На той час вони всі проживали в м. Донецьку. В кінці жовтня 2013 року до них зателефонували із швидкої медичної допомоги та попрохали забрати до себе дитину, оскільки мати дитини -відповідачка ОСОБА_2 потрапила в лікарню з підозрою на інсульт. Вона погодилася. З того часу дитина постійно проживає разом з нею. В кінці травня 2014 року в зв'язку з початком бойових дій, вона, її співмешканець ОСОБА_6, відповідачі та малолітній ОСОБА_4 переїхали в м. Миргород з м. Донецька. Вона сказала своїй сестрі -матері дитини та іншому відповідачеві, щоб вони влаштовувалися на роботу, ставали на ноги, а вона допоможе їм з дитиною. Але відповідачі через дві неділі після приїзду в м. Миргород, повернулися до м. Донецька, де і перебувають на даний час. Відповідачі не приймають участі в матеріальному утриманні дитини, її життям та вихованням не займаються, не телефонують. Зараз вона проживає із співмешканцем ОСОБА_6, з яким планує зареєструвати шлюб та усиновити дитину - ОСОБА_4 2012 року народження. Характеризує свою сестру відповідачку ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , як осіб, які зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя. Просить суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивачки ОСОБА_1 -адвокат ОСОБА_7 позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила його задовольнити, як законний та обґрунтований. Вказувала на ту обставину, що коли відвідувала м. Донецьк, то в компетентних службах цікавилася життям відповідачів і тому їй відомо, що вони живі та ведуть аморальний спосіб життя.

Представник третьої особи -Виконавчого комітету Миргородської міської ради Усатова Є.П. позов підтримала. Пояснила, що особисто вона відповідачів не бачила та з ними не спілкувалася. Зі слів позивачки їй відомо, що вони перебувають на тимчасово окупованій території України. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради ОСОБА_4 2012 року народження було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та в подальшому призначено його опікуном тітку ОСОБА_1 Вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів стосовно малолітньої дитини, оскільки вони перебувають на тимчасово окупованій території України та не займаються вихованням та утриманням дитини.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися. Про день та час судового розгляду справи інформувалися шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади.

Відповідно до положень ст.ст. 280,281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Позивачка ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (а.с.5).

Малолітній ОСОБА_4 проживає в м. Миргороді на відвідує ДНЗ №10 «Веселка», перебуває на обліку в КЗ «Миргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.6-8). Вихованням та утриманням дитини займаються ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Позивачка ОСОБА_1 за тимчасовим місцем проживання характеризується позитивно (а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 липня 2018 року ОСОБА_4 2012 року народження надано статус дитини позбавленої батьківського піклування Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 липня 2018 року призначено опікуном малолітнього ОСОБА_4 позивачку ОСОБА_1 (а.с. 60-61).

Висновком виконавчого комітету Миргородської міської ради на тій підставі, що батьки вихованням, утриманням, розвитком, здоров'ям дитини не займалися, з нею не проживали визнано за доцільне позбавити їх батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 2012 року народження (а.с. 81).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що спів мешкає з позивачкою на протязі 20 років. З жовтня 2013 року разом з ними проживає син сестри позивачки -ОСОБА_4. Батьків ОСОБА_4 може охарактеризувати з негативної сторони, як осіб, які зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 15 вищевказаної постанови, позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист її інтересів, та відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ).

Проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина ОСОБА_4 2012 року народження, а отже й відсутні підстави позбавлення їх батьківських прав.

Батьки дитини перебувають на тимчасово окупованій території України та суду невідомо, чи мають вони змогу покинути таку територію, чи живі вони на даний час, чи мається вина відповідачів у тому, що вони не приймають участі у вихованні дитини.

Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 78, 81, 89, 280, 281,259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 166, 243, 244 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1), третя особа Виконавчий комітет Миргородської міської ради (37600, м. Миргород, вул. Незалежності,17, ) про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко