Ухвала

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 753/22597/15-ц

провадження № 61-48528ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирноного будинку «Співдружність», Приватне підприємство «Етіс», про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирноного будинку «Співдружність», Приватне підприємство «Етіс», про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, у розмірі 78 576,00 грн, моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 78 576,00 грн та моральної шкоди 2 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов суд апеляційної інстанції, врахувавши, що утримання сантехнічного обладнання у квартирах, що належать на праві власності громадянам, є їх обов'язком, крім того, за належний стан змішувачів на кранах відповідальність несе власник квартири, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у спричиненні залиття, яке мало місце 02 травня 2015 року, є доведеною.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення наявних у ній недоліків щодо надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 надано супровідний лист Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року про направлення копії оскаржуваної постанови від 06 листопада 2018 року та поштовий конверт, на якому зазначена дата отримання кореспонденції заявником - 15 листопада 2018 року.

Оскільки повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення, відповідно до вимог частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Враховуючи викладене, пропущений строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн х 100 = 176 200,00 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,однак такі є необґрунтованими й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирноного будинку «Співдружність», Приватне підприємство «Етіс», про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов