Справа № 139/867/18
Провадження № 22-ц/801/154/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 рокуСправа № 139/867/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., позивачки ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки ОСОБА_4, розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкри-тому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про

стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мурова-нокуриловецького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року, ухвалене у приміщенні суду у смт. Муровані Курилівці Вінницької обла-сті за головування судді Коломійцевої В.І., повний текст якого складений 01 ли-стопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася у Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5, за участі тре-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачки ОСОБА_4, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони з 26 квітня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2014 року ОСОБА_5 сплачував аліменти на утримання синів в роз-мірі 1/2 частини його заробітку ( доходу ), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, почина-ючи із 19 травня 2014 року до досягнення ними повноліття. На даний час син ОСОБА_6 досяг повноліття, за контрактом навчається на другому курсі Вінницького національного технічного університету (ВНТУ). Вартість навчан-ня становить 9950,00 гривень на рік, а всього 39800,00 гривень. Крім того, що-місячні витрати на оренду ним квартири за місцем навчання складають 1100,00 гривень, на проїзд до університету - 783,36 гривні. Доходу матері на утримання сина, який продовжує навчання, не вистачає. ОСОБА_5 має можливість ма-теріально утримувати сина, оскільки він є працездатною особою, працює у Мурованокуриловецькій районній раді. За таких обставин позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у зв'язку з його навчанням щомісячно у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_5 до досягнення сином 23-х річного віку за умови продовження нав-чання, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негай-ного виконання (а. с. 1-3).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року позов задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини від його за-робітку ( доходу ) щомісячно, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання, починаючи з 17 ве-ресня 2018 року до 30 червня 2021 року, а у разі продовження навчання - до йо-го закінчення, однак не довше ніж до досягнення сином віку 23 років. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривні. Рі-шення в частині стягнення суми платежу (аліментів) на користь ОСОБА_3 за один місяць з 17 вересня 2018 року по 17 жовтня 2018 року допущене до негайного виконання (а. с. 56-58).

Не погоджуючись з ухваленим 01 листопада 2018 року рішенням суду пе-ршої інстанції, ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі половини вартості понесених позивачем у зв'язку із навчанням сина витрат, які підтверджені під час розгляду справи у суді пер-шої інстанції. Скаржник вважає оскаржуване рішення ухваленим за невідповід-ності висновків суду обставинам справи, які були встановлені в ході судового розгляду, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклада-ючи фактичні обставини справи, окремі норми матеріального права, що регу-люють спірні правовідносини, скаржник посилається на невзяття судом до уваги того, що він продовжує сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання молодшого сина, а також розмір його серед-нього заробітку, визначеного у відповідних довідках. Судом першої інстанції, на думку ОСОБА_5, не зазначено даних, котрі б підтверджували необхід-ність стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно на утримання старшого сина, не надано таким даним юридичної оцінки, не зро-блено відповідних розрахунків, з яких суд виходив, задовольняючи позовні ви-моги позивачки (а. с. 64-68).

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скориста-лися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивачки та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ОСОБА_3 - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґ-рунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеля-ційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задово-ленню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтува-тися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотри-манням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що сторони з 26 квітня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2014 року розірваний (а. с. 43). Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Муро-ванокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2014 ро-ку на утримання обох дітей з відповідача на користь ОСОБА_3 з 19 травня 2014 року стягувалися аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно (а. с. 36, 41-42). В даний час діти проживають з пози-вачкою, що підтверджується виданою Мурованокуриловецькою селищною ра-дою Вінницької області довідкою від 16 серпня 2018 року № 2228 (а. с. 20).

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім (а. с. 35) та навчається на 2-му курсі денної форми навчання факультету інформаційних технологій та комп'ютерної інженерії Вінницького національного технічного університету (а. с. 21). Згідно договору від 18 серпня 2017 року № 0417109 ОСОБА_6 навчатиметься в університеті з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року на контрактній формі навчання. Загальна вартість навчання складає 39800,00 гривень (а. с. 44). Позивачкою надані докази того, що вона 12 січня та 30 серпня 2018 року за навчання сина сплатила по 4975,00 гривень (а. с. 46), а також докази, що проїзд з смт. Мурованих Куриловець до м. Вінниці (з місця проживання сина до місця його навчання) становить 94,35 -104,10 гривні (а. с. 47).

З довідки про доходи позивачки убачається, що вона працює вихователем у Мурованокуриловецькій санаторнійї школі-інтернаті і її дохід за березень - серпень 2018 року склав 55317,31 гривень (а. с. 22). Відповідач працює в Муро-ванокуриловецькій районній раді, його дохід за 2016 рік склав 88828,25 гри-вень, за 2017 рік - 134120,44 гривень, за січень - серпень 2018 року - 118 422,69 гривні (а. с. 38-40).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, керую-чись нормами статей 182, 198-201 СК України, дійшов висновку, що позива-чкою у повній мірі доведена наявність батьківських відносин між повнолітнім ОСОБА_4 та відповідачем, факт навчання сина у вищому навчальному закладі в іншому по відношенню до постійного місця проживання населеному пункті. Зважаючи на понесені позивачкою витрати у зв'язку з навчанням сина, її потребу та потребу студента у матеріальній допомозі, недостатній рівень забезпечення матері для самостійного утримання сина, можливість відповідача надавати синові матеріальну допомогу, а також стягнення аліментів з ОСОБА_5 на утримання молодшого сина, суд не встановив обставин, що унемо-жливлювали б стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Суд дій-шов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у заявленому розмірі.

З висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки вони є вірни-ми, об'єктивними, справедливими.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_5 просить стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі половини вартості уже понесених та документально підтверджених по-зивачкою витрат. Проте така вимога апеляційної скарги не може бути задо-волена, оскільки вона суперечить нормам чинного законодавства, що регулює питання утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та самій пра-вовій природі аліментів на утримання дітей. Адже йдеться не про додаткові ви-трати на дитину, а саме про аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син про-довжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що во-ни можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з частиною першою статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикрат-ний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що ма-ють істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчан-ня і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує мате-ріальної допомоги, полягає у сплаті аліментів. Саме при визначенні їх розміру враховуються вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті двадцятому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнен-ня аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалеж-но від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній до-помозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правиль-ним висновок суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_4, навчаючись на денній формі навчального закладу, дійсно потребує матеріальної допомоги. Цього не заперечує і сам скаржник, не погоджуючись лише з розміром стяг-нутих аліментів. Однак, колегія суддів приймає до увагу ті обставини, що від-повідач дійсно працездатний, працевлаштований, не має інших утриманців, крім двох синів. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали скарж-нику виплачувати визначений розмір аліментів з метою забезпечення найвищих інтересів старшого сина. Цей розмір аліментів визначений з урахування усіх фактичних обставин справи, зокрема, реальних витрат на утримання сина, який продовжує навчання.

При цьому колегія суддів враховує взаємний обов'язок батьків по утриман-ню дитини, а також те, що позивачка працює та нарівні з батьком синів виконує свій обов'язок з їх утримання; відповідач доказів надання допомоги сину, окрім сплати аліментів, неможливості утримувати старшого сина суду не надав. Суд приймає до уваги, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2014 року встановлений факт наявності у сто-рін у справі молодшого сина ОСОБА_4 - дитини інваліда віком до 16 років, який потребує особливого догляду та лікування. Довідки з місця роботи відповідача свідчать про наявність у нього реальної можливості в достатній мірі сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. Зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дити-ни, вартість навчання, що-денний проїзд до навчального закладу, проживання сина за місцем його зна-ходження на навчанні та обставини, що встановленні в судовому засіданні, такі, що мають вагоме значення в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду ді-йшла висновку про необхідність, підставність залишення рішення суду першої інстанції без змін, апеляційної скарги ОСОБА_5 - без задоволення.

При цьому колегія суддів, визначаючись із розміром стягнутих аліментів, взяла до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений у по-станові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-186цс14, те, що судом першої інстанції враховані всі обставини, визначені статтею 182 СК України, врахована певна можливість утримання сина матір'ю (позивачкою), як передбачено стат-тею 200 СК України.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеля-ційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховую-чи задоволення позових вимог у повному обсязі та залишення апеляційної скар-ги ОСОБА_5 без задоволення, понесені ним судові витрати у справі зали-шаються за платником і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задово-лення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повноліт-ню дитину, яка продовжує навчання, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота