Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 570/838/18

провадження № 61-42710св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»;

відповідач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

відповідач - Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації;

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Рівненської районної

державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року в складі судді Кушнір Н. В. та на постанову апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року в складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, Служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Рівненської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування будинком та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог позивач указував, що реєстрація неповнолітньої ОСОБА_6 в будинку, що є предметом іпотеки, неправомірна. Вважав, що дитина іпотекодавця є такою, що втратила право користування іпотечним житлом, оскільки на момент укладення іпотечного договору не була в ньому зареєстрована, а після її реєстрації іпотекодавець в порушення умов договору не повідомив банк про цю обставину. Зазначав, що на даний час не має наміру виселяти неповнолітню, проте реєстрація неповнолітньої дитини перешкоджатиме реалізації будинку з прилюдних торгів, оскільки виконання рішення про стягнення заборгованості є неможливим з підстави реєстрації в іпотечному житлі неповнолітньої дитини.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, існує лише судове рішення про стягнення заборгованості, а відтак права та інтереси позивача не порушені.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку з чим рішення є законним і обґрунтованим.

У серпні 2018 року ТОВ «Українська факторингова компанія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом першої інстанції тих обставин, що рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не виконане, реєстрація іпотекодавцем неповнолітньої дитини без згоди іпотекодержателя є доказом порушення умов договору іпотеки та права іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки. Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє виконавцю проводити примусове стягнення за рахунок належного боржнику майна у випадку відсутності у останнього коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, а тому на належний боржниці на праві власності житловий будинок 37 по вул. Вишневій у смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області можливо звернути стягнення з метою задоволення вимог про погашення боргу за відсутності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суди дійшли помилкового висновку про відсутність порушення права позивача, оскільки листом органу опіки та піклування Рівненської РДА від 17 серпня 2012 року, яким відмовлено у наданні дозволу на реалізацію спірного будинку з підстав реєстрації та проживання у ньому неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, доведено факт порушення права іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки, оскільки відділ ДВС позбавлений можливості реалізувати вказане нерухоме майно.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

02 жовтня 2016 року від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Верховного суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

19 вересня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 25 грудня 2007 року акціонерний комерційно-інвестиційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») як та ОСОБА_4 уклали договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 453 000 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки №74108 будинку АДРЕСА_1.

24 листопада 2009 року у зазначеному будинку проведено реєстрацію місця проживання дочки відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2010 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») правонаступника АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення 396 139,94 грн заборгованості за кредитним договором.

Постановою Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення.

17 листопада 2016 року ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір факторингу № 49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання ОСОБА_4 споживчого кредиту та за договором іпотеки №74108 будинку АДРЕСА_1 укладеним ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія».

Підставою для зняття неповнолітньої ОСОБА_6 з реєстрації місця проживання та визнання її такою, що втратила право користування іпотечним майном, ТОВ «Українська факторингова компанія» вважає неправомірність реєстрації дитини у будинку, яка відбулась без отримання згоди іпотекодержателя і перешкоджає реалізації будинку з прилюдних торгів, а виконання рішення про стягнення заборгованості є неможливим з підстави реєстрації в іпотечному житлі неповнолітньої дитини.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення (припинення) права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм статей 71, 72, 116, 156 ЖК України або статей 405, 406 ЦК України.

Обставини, на які посилається позивач, не є передбаченими законом підставами для визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про те, що факт реєстрації іпотекодавцем неповнолітньої дитини є доказом порушення права іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки, оскільки відділ державної виконавчої служби позбавлений можливості реалізувати вказане нерухоме майно, не заслуговують на увагу, оскільки неповнолітня дитина не є власником приміщення, що перебуває в іпотеці, а лише має право користування спірним жилим приміщенням як член сім'ї власника, тому підстави вважати, що майнові права позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок реєстрації дитини в спірному приміщенні, відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат