ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1410/19 Справа № 206/6312/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з багаторазово уточненим позовом до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк") про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження, мотивуючи його тим, що 11 червня 2008 року між ним та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту №095045, який є договором споживчого кредитування.

Вказував, що відповідно до пункту 1.1 договору кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 19.000 доларів США зі сплатою 13,00% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у додатку №1 до цього договору.

Зазначав, що згідно з пунктом 6.2 договору кредиту у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Мороз О.О. У випадку неможливості розгляду спору зазначеним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, зазначеному у цьому пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними суддями, суддя призначається Головою постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Посилаючись на те, що договір кредиту є договором споживчого кредитування, а згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не належить до компетенції третейських судів, у зв'язку з чим вважав даний пункт кредитного договору таким, що порушує його права як споживача, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у пункті 6.2 договору кредиту від 11 червня 2006 року №095045, укладеного між ним та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2016 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що його вимоги необґрунтовані, судом першої інстанції невірно застосовано Закон України "Про захист прав споживачів", позивач, підписуючи договір, у якому міститься спірний пункт, був ознайомлений з його умовами та погодився з ними, а спірний пункт жодним чином не порушував його прав.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року апеляційна скарга ПАТ "Укрсоцбанк" залишена без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Волчанської Л.В., та ОСОБА_2 уклали договір кредиту №095045.

Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 19.000 доларів США зі сплатою 13,00% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у додатку №1 до договору.

Згідно з пунктом 6.1. зазначеного договору кредиту всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

У пункті 6.2. договору кредиту визначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться по вул.М.Раскової,15 в м.Київ. У випадку неможливості розгляду спору зазначеним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному в цьому пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (т.1 а.с.10-15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що третейська угода, укладена у вигляді третейського застереження в пункті 6.2 спірного договору кредиту, не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди», оскільки не містить істотних умов та предмету спору, а також не містить регламенту Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків, який мав би бути невід'ємною частиною третейської угоди, крім того, встановлено, що позивач не мав і не має бажання та вільного волевиявлення щодо розгляду будь-яких спорів у третейських судах, оскільки довіряє тільки рішенням компетентного суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Частиною першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач, у силу вимог статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом), зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Види і форма третейської угоди передбачені статтею 12 Закону України «Про третейські суди».

Згідно положень цієї статті третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

При цьому положення зазначеної норми про те, що регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди, не зобов'язує сторін третейської угоди викладати зміст регламенту третейського суду в тексті третейської угоди.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону про третейські суди (частина перша статті 5 Закону про третейські суди).

Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (абзац п'ятий частини першої статті 2 Закону про третейські суди). Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (частина перша статті 12 Закону про третейські суди).

Кредитний договір, який містить спірний пункт, було погоджено, укладено та підписано сторонами 11 червня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності будь-яких належних та допустимих доказів відсутності у ОСОБА_2 вільного волевиявлення під час укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження у спірному пункті кредитного договору, про що свідчить підпис ОСОБА_2 у графі позичальник на кожній сторінці кредитного договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VІ «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2,3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Зважаючи на те, що спірне третейське застереження було укладено до набрання чинності Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VІ «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», а підстав для застосування зворотної дії в часі норм цього Закону немає, посилання на пункт 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», як на підставу для визнання недійсною спірної третейської угоди у вигляді третейського застереження в укладеному між сторонами справи кредитному договорі є помилковим.

Правовідносини, які виникли між банком та ОСОБА_2 11 червня 2008 року, врегульовані Законом України «Про захист споживачів», і третейське застереження у договорі не суперечило вимогам пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» на час його укладання, тобто домовленість сторін у кредитному договорі про звернення за вирішенням спорів до третейського суду жодним чином не порушувало права позивача.

У зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_2 заява про застосування строків позовної давності подана банком 14 січня 2016 року не вирішується.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.