КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №376/338/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2594/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мельника Я.С., Сліпченка О.І., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року у справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

12 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка, станом на 21 січня 2018 року, складає 14 764,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2 036,48 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2 245,45 грн., заборгованість за пенею - 9 303,09 грн., штраф ( фіксована частина ) - 500 грн., штраф ( процентна ставка ) - 679,25 грн. та судові витрати - 1 762 грн.

Позивач зазначає, що 17 серпня 2013 року між сторонами у справі був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, відповідач не виконує належним чином умови укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 2 036,48 грн. заборгованості за кредитним договором.

В решті позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Так, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту становить 2 036,48 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі положень ст.ст. 16, 638, 1046-1054 ЦК України.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заборгованості у визначеному судом розмірі відповідач, під час розгляду справи, не надав.

Оскільки ОСОБА_1 у період з 17 серпня 2013 року фактично користувався наданими Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» кредитними коштами у розмірі 4 500 грн., а умовами договору не встановлено розмір процентів за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року №6-1412цс16.

Натомість, суд позбавлений можливості стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, оскільки позивачем не надано відповідного розрахунку, а з наявного розрахунку неможливо визначити їх розмір через відсутність окремих складових заборгованості, а саме: заборгованості на певну дату тіла кредиту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 17 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву ( а.с. 26 ).

Ця заява, разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено у заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

За умовами правочину, відповідач отримав кредит у розмірі 4 500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 24, 26 ).

Крім цього, факт кредитних коштів за вказаним правочином в розмірі 4 500 грн. визнається відповідачем ( а.с. 44 )

Заборгованість відповідача за кредитом, станом на 21 січня 2018 року, складає 14 764,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2 036,48 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2 245,45 грн., заборгованість за пенею - 9 303,09 грн., штраф ( фіксована частина ) - 500 грн., штраф ( процентна ставка ) 679,25 грн., що підтверджуються відповідними розрахунками заборгованості ( а.с. 27, 28 ).

При цьому, 12 лютого 2018 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 2-4, 33 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог товариство надало зазначені докази по справі.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково ( а.с. 52-53 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», суд другої інстанції не погоджується із висновками місцевого суду про необґрунтованість частини вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, факт виконання позивачем своїх зобов'язань за правочином підтверджується анкетою-заявою б/н від 17 серпня 2013 року, розрахунками заборгованості, згідно яких вбачається, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами, що ним визнається ( а.с. 26, 27, 28. 44 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернувся до суду про визнання його недійсним.

Також, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надав відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилався, як на підставу своїх заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 не звільнений від обов'язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Разом з тим, як вбачається з п. 2.1.1.7.6. умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніжна 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф ( а.с. 18зв. ).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. умов надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту ( а.с. 20 ).

При цьому, як вбачається з розрахунків позивача, відповідачу була нарахована пеня в розмірі 9 303,09 грн. і штраф в розмірі 1 179,25 грн., через несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З наведено слідує, що за одне й теж порушення ( порушення строків сплати заборгованості ) кредитним договором передбачено два види стягнення і штраф і пеня, що є неприпустимим, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 179,25 грн. ( 500 грн., фіксована частина штрафу + 679,25 грн., процентна складова штрафу ).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Окрім цього, ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції звернувся із заявою про застосування строків позовної давності ( а.с. 44 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, загальний строк позовної давності у три роки не може бути застосований до позовних вимог, оскільки 29 серпня 2016 року відповідачем було сплачено заборгованість за вказаним правочином у розмірі 850 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу та переривання цього строку у відповідності до положень ст. 264 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ).

Таким чином, з точки зору другої інстанції, враховуючи викладене, дату звернення до суду з позовом - 12 лютого 2018 року, подану заяву про застосування строків позовної давності, межі позовної заяви, то позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню лише за період з 12 лютого 2017 року по 21 січня 2018 року в розмірі 5 628,78 ( 12,51 + 407,40 + 13,58 + 429,49 +14,81 + 483 + 16,10 + 508,08 + 17,52 + 570 + 19 + 618,90 + 20,63 + 649,02 + 22,38 + 726,30 + 24,21+ 760,38 + 26,22 + 849,60 + 28,32 + 612,60 + 30,63 +100 + 100 + 100 +100 +100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 ) грн.

Однак, щодо визначеного судом другої інстанції розміру пені, яка відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, то з огляду на вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, де зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені ( неустойки ), в даному випадку, до розміру заборгованості за тілом кредиту - 2 036,48 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 256, 257, 258, 261, 264, 267, 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню в названій частині із ухваленням нового про часткове задоволення цих вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Законність та обгрунтованість судового рішення, що не оскаржується Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», судом апеляційної інстанції не переглядається у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, оскільки ним не встановлено порушення норм процессуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, та неправильного застосування норм матеріального права.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 1, 57 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 885,34 ( 6 318,41 : 14 764,27 х ( 1 762 + 1 762 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2 245,45 грн., заборгованість за пенею - 2 036,48 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 885,34 грн.

В решті позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафу відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко