Провадження № 2/200/3241/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 лютого 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Кожемяки Ю.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказала, що вона є власником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 на підставі реєстраційного посвідчення № 55 від 26.02.1993 року. Відповідач є її сином, зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає в ній з травня 2016 року. Фактичне місце проживання відповідача позивачу невідомо. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі не дозволяє позивачу вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим порушуються права позивача.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1, та зняти його з реєстраційного обліку.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 02 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, та визначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, за останнім відомим місцем реєстрації, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до реєстраційного посвідчення Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації, виданого 26.02.1993 року, кооперативна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в МБТІ за гр. ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Згідно довідки № 9311 від 25.06.2018 року, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - уповноважений власник, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_3 - син.

Відповідно до акту від 09.07.2018 року, складеного сусідами позивача - ОСОБА_4 (кв. 57), ОСОБА_5 (кв.64), ОСОБА_2 не проживає у зазначеній квартирі з травня 2016 року.

У відповідності до ст. 191 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як з'ясовано судом, відповідач у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири, внаслідок чого у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідач ОСОБА_8 у спірній квартирі не проживає на дату подання позову більш ніж два роки, не надав доказів щодо наявності поважних причин свого непроживання у спірній квартирі, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресоюм. АДРЕСА_1

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресоюм. АДРЕСА_1, та зняти його з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску