КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/22334/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/4764/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2,

та як законний представник малолітньої

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданої через представника ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, як законного представника малолітньої ОСОБА_5, треті особи: Дарницька районної у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщеннями,

в с т а н о в и в :

у грудні 2016 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 особисто та як до законного представника малолітньої ОСОБА_5, у якому просила визнати відповідачку та її малолітню дитину такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що 22.06.1987 виконавчим комітетом Мінської районної ради народних депутатів м. Києва їй був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1.

У спірній квартирі зареєстровані вона, її син ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_2, яка є онукою позивача, та дитина відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З жовтня 2013 року відповідач у спірній квартирі не проживає, даною квартирою не цікавиться, кошти за житлово-комунальні послуги не вносить, речей їх в квартирі немає. Фактично відповідач проживає у квартирі свого чоловіка. Оскільки відповідач з дитиною не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців, вважає, що вони втратили право користування спірною квартирою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вона змінила прізвище на ОСОБА_2, але суд направляв судові повістки на прізвище ОСОБА_6, і ці повістки їй вручені не були. Після повторного авторозподілу справи судові повістки третій особі не направлялися, а підготовче провадження не велося. Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів про її не проживання у спірній квартирі, а висновки суду зроблені внаслідок не повного дослідження і неналежної оцінки матеріалів справи. Зазначала, що судом не розглянуто вимогу позивача, викладену в уточненнях до позовної заяви про зобов`язання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вчинити дії щодо зняття неї з реєстрації за адресою спірної квартири та в такому разі необхідно було б визначити статус Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації не як третьої особи, а як відповідача. У матеріалах справи відсутнє судове рішення про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача, проте вирішено питання про її права та обов'язки. Судом не взято до уваги поважні причини, з яких вона не має можливості постійно проживати в спірній квартирі, оскільки існує конфлікт з позивачем. Суд прийняв до уваги акти про не проживання, проте у акті зазначено квартира АДРЕСА_1. Суд не взяв до уваги показання третьої особи ОСОБА_6, вказавши, що він є зацікавленою особою, проте ОСОБА_6 є сином позивачки і між ними існують гарні стосунки. Крім того, позивачем не надано суду розрахункового документу про сплату комунальних послуг.

Третя особа ОСОБА_6 29.03.2019 подав заяву про приєднання до апеляційної скарги, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що суд не надав належної оцінки його поясненням, якими спростовуються доводи позивачки про не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин. Суд не врахував, що між сторонами існує конфлікт та позивач весь час погрожує виписати відповідачку з квартири. Вказував, що ОСОБА_2 сплачує за частину житлово-комунальних послуг, постійно відвідує квартиру та зберігає у квартирі свої речі та речі доньки. Крім цього вказував, що двері у кімнату, де мешкає він та відповідачі зачиняються на замок і позивач не має доступу до кімнати.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.1987 виконавчим комітетом Мінської районної ради народних депутатів м. Києва ОСОБА_1 був виданий ордер на жиле приміщення № 1244 серія Б - на квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з 2 осіб включаючи сина позивачки ОСОБА_6 Спірна квартира не приватизована та складається з двох кімнат загальною жилою площею 29,5 кв. м.

У спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6

Відповідно до заяв ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 від 20.11.2016, які посвідчені головою ОСББ «Ревуцького, 27» ІвановоюЛ.М., заяви від 28.09.2016 за підписом трьох сусідів - мешканців квартир НОМЕР_1, посвідченої головою ОСББ «Ревуцького, 27» Івановою Л.М. та акту від 14.11.2016 також посвідченого головою ОСББ «Ревуцького, 27» Івановою Л.М. відповідач у спірній квартирі не проживає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад 6 місяців.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 47 Конституціїкожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖКпри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що вибуття наймача або членів його сім`ї з житлового приміщення має бути добровільним та ці особи протягом встановленого законом часу не виявили бажання продовжити користування житловим приміщенням.

Задовольняючи позовні вимоги суд не звернув уваги на те, що ні у заявах сусідів позивачки, ні у акті ОСББ «Ревуцького,27» не зазначено причини не проживання відповідачки з малолітньою донькою у спірній квартирі та фактично не встановлював таких причин при розгляді справи.

Позивач не заперечувала, що вона вже давно проти проживання відповідачки у спірній квартирі. При цьому позивач зазначила, що вона надавала дозвіл на реєстрацію колишньої невістки (матері відповідачки) та відповідачки у спірній квартирі лише на чотири роки і тому вважає, що остання не має права на проживання у квартирі. Оскільки ордер на спірну квартиру видано на неї, вважає, що лише вона має право на приватизацію цієї квартири, а реєстрація відповідачки з донькою перешкоджає їй приватизувати спірну квартиру.

Відповідач вказувала на те, що вона не може проживати у спірній квартирі, оскільки позивач при її появі у квартирі влаштовує сварки, що змушує неї разом з батьком - ОСОБА_6 замикатися у кімнаті. Відносини з позивачкою тривалий час настільки напружені, що навіть кухня розділена на дві частини. У кімнаті, де вона проживала разом з батьком знаходяться її речі. Добровільно квартиру вона не залишала. На теперішній час вона проживає у свого чоловіка, проте інтерес до спірної квартири ніколи не втрачала.

ОСОБА_6, який є сином позивачки та батьком відповідачки у письмових поясненнях зазначив, що відповідач періодично проживає у спірній квартирі та у цій квартирі знаходяться її речі, проте, оскільки позивач категорично налаштована проти того, щоб відповідач проживала у квартирі вона не може повноцінно користуватися квартирою. Крім того, відповідач надавала йому кошти на часткову оплату житлово - комунальних послуг, а після подачі даного позову почала сплачувати за квартиру самостійно.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та помилково дійшов висновку про відсутність поважних причин не проживання відповідачки разом з малолітньою донькою у спірній квартирі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач на підтвердження доводів про не проживання відповідачки у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин будь - яких доказів щодо причин не проживання не додала. Натомість при розгляді справи позивач підтвердила, що вона вже тривалий час заперечує проти проживання відповідачки у спірній квартирі вважаючи її тимчасовим мешканцем, а також позивач визнала наявність гострого конфлікту між нею та відповідачкою щодо користування останньою спірною кватирою.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що не проживання відповідачів у спірній квартирі викликано поважними причинами, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, треті особи: Дарницька районної у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщеннями відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 02.04.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

В.А. Кравець