Справа № 463/1326/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/257/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року, постановленого в складі головуючого - судді Гирича С.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири,-

в с т а н о в и л а:

22 березня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1, що мало місце 08.08.2015 року в розмірі 40 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що є власниками квартири АДРЕСА_1. 08.08.2015 року було затоплено квартиру позивача. Вказане затоплення сталось з вини мешканців квартири АДРЕСА_2, що знаходиться поверхом вище у зв'язку із обривом верхньої частини крану перед лічильником. У зв'язку із вказаним затопленням було пошкоджено майно позивача. Розмір матеріальної шкоди становить 40 000 грн. та складається із вартості відновлення пошкодження квартири - 30 000 грн. та вартості пошкоджених меблів - 10 000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 24 040 грн. 44 коп. (двадцять чотири тисячі сорок гривень сорок чотири копійки). В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року оскаржили відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що судом першої інстанції не повно, не всебічно та не об'єктивно досліджено обставини справи, суд невірно витлумачив та застосував норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначають, що судом першої інстанції неправильно встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, оскільки відповідно до вказаної довідки лише ОСОБА_5 є співвласником квартири. ОСОБА_4 не має будь-якого майнового відношення до вказаної вище квартири, та є неналежним відповідачем по даній справі.

Також, не погоджуються із розподілом судових витрат щодо оплати судового збору, оскільки позовні вимоги задоволено частково та ціна позову складає 40 000,00 грн. тоді, як задоволено вимоги лише у розмірі 24 040, 44 грн.

Категорично не погоджуються і з висновками суду першої інстанції щодо того, що на відповідачів слід покласти витрати на проведення експертизи № 042/16 від 03.08.2016 року, призначеної ухвалою суду від 08.06.2016 року, складеної судовим експертом Табунщик Т.Я., оскільки така судом та сторонами по справі, а також Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз після проведення рецензування висновку, визнана неправильною, з великою кількістю недоліків. Вважають, що не повинні оплачувати не з їх вини неправильно складені документи.

Мотивують апеляційну скаргу також і тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 07 квітня 2003 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам її сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що дозволяють розпоряджатись майном позивачу від імені всіх інших співвласників майна.

Також зазначають, що судом першої інстанції не враховано те, що 17.08.2015 року комісією у складі майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Дім» було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1, однак мешканців квартири АДРЕСА_2 для огляду квартири позивача не запрошували, а лише згодом через кілька днів запропонували відповідачам підписати даний акт. Відповідно вони, відповідачі, не підписали даний акт, оскільки огляд був проведений без їх участі, а тому були позбавлені можливості оглянути квартиру позивача, внести свої зауваження до Акту. При цьому, Акт про відмову відповідачів від підпису Акту від 17.08.2015року не складався. Таким чином, вважають, що Акт від 17.08.2015 року не підтверджує їхньої вини. Вказують, що акт комісії ЛКП «Дім» від 17.08.2015 року не відповідає формі, затвердженій Правилами, в ньому не відображено усієї інформації, необхідної для встановлення факту та обставин залиття квартири позивача. Таким чином, Акт комісії ЛКП «Дім» від 17.08.2015 року є недійсним, тому не може використовуватись позивачем як доказ факту залиття його квартири та завдання йому мартеріальної шкоди.

Також, просять апеляційний суд взяти до уваги, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося в результаті зриву верхньої частини крану перед лічильником в кухні, а такий випадок міг статися в результаті гідравлічного удару, коли водопостачальна організація заповнює систему водопостачання після тимчасового відключення води в будинку. На переконання апелянтів, дана ситуація є результатом дії непереборної сили, оскільки станом на час, коли сталася аварія, усі крани були справні та незадовго до залиття квартири позивача в їх, відповідачів, квартирі був зроблений ремонт. Наявна в матеріалах справи довідка № 25 від 11 серпня 2015 року, видана МП «Стихія», на їх думку, підтверджує той факт, що в квартирі відповідачів 08 серпня 2015 року сталася аварія і було зазначено, що вона сталася в результаті певної непереборної сили - обрізало верхню частину крану перед лічильником, залило нижні поверхи, про протиправність дій відповідачів або їх бездіяльність в даній довідці нічого не зазначено. Навпаки, ними було вжито усіх можливих заходів для того щоб ліквідувати наслідки аварії: негайно було викликано аварійну бригаду та на протязі 2-х годин уся вода була зібрана. Зазначають, що лише частково згідні з висновком судового експерта ОСОБА_11 № 27-17 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 463/1326/16-ц від 26.02.2018 року. Так, при огляді слідів заливу в квартирі АДРЕСА_1 відповідачем та його представником інженером-будівельником ОСОБА_12, який надавав відповідачу консультації та роз'яснення з будівельно-технічних питань, було виявлено, що лак під ліжками не був пошкоджений, що свідчить про те, що в іншій частині квартири, де її мешканці ходять по паркету, він був зношений в результаті експлуатації, а не в результаті впливу води, оскільки, в разі пошкодження лакового покриття паркету внаслідок заливу, лак на паркеті під ліжками також був би пошкоджений. Як було зазначено вище, експерт ОСОБА_11 склав висновок 26.02.2018 року та розрахував суму відшкодування в цінах станом на дату складання висновку, з чим відповідачі не згідні. В ухвалі Личаківського районного суду м. Львова від 25.10.2017 року по даній справі не було вказано, що розмір матеріальної шкоди об'єкту має бути визначений в цінах станом на дату повторного огляду. Проведення повторної будівельно-технічної експертизи стало наслідком того, що первинна будівельно-технічна експертиза, яка була проведена експертом Табунщик Т.Я., була проведена неправильно, а висновок був складений з грубими порушеннями та зайво включено роботи по заміні паркету. Вказують, що якби експерт Табунщик Т.Я. правильно склала висновок та правильно розрахувала суму відшкодування, то їм - відповідачам не довелось би ініціювати проведення повторної будівельно-технічної експертизи та нести додаткові матеріальні витрати на її проведення, а сума відшкодування була б майже наполовину меншою.

Просять рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 07.04.2003 року, позивач є співвласником квартири АДРЕСА_7, 6 у м. Львові.

Відповідач ОСОБА_5 є співвласником, а відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2, що розташована поверхом вище квартири позивача, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки (а.с.10, т. 1).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянтом подано свідоцтво про право власності на квартиру від 27.07.1994 року відповідно до якого співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_13 та відповідач (апелянт) ОСОБА_5 (а.с.57 т.2)

Відповідно до акту від 17.08.2015 року, складеного комісією ЛКП «Дім» з виходом на місце по АДРЕСА_1, вбачається, що мешканці кв. АДРЕСА_2 залили водою квартиру АДРЕСА_1, а саме: стелю та стіни кухні, коридору, 2-х кімнат, вбиральні, ванни, пошкодження кухонних меблів, дитячого ліжка, паркетного покриття, вхідних дверей. Мешканці кв.АДРЕСА_2 акт підписати відмовились (а.с.9 т.1).

З висновку № 042/16 від 03.08.2016 року (а.с 37-50 т.1) вбачається, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вище розташованого приміщення квартири АДРЕСА_2 внаслідок розриву верхньої частини крану перед лічильником холодної води в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2, що було встановлено під час огляду та дослідження квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в присутності сторін по справі.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №27-17 від 26.02.2018 року (а.с.211-224, т. 1) вбачається, що розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із залиттям, що відбулось 08.08.2015 року, станом час проведення дослідження, становить 24 040,44 грн.

Відповідно до довідки МП «Стихія» від 11.08.2015 року, така видана ОСОБА_5, який проживає АДРЕСА_2, що 08.08.2015 року о 16 год. 00 хв. ним був здійснений виклик в аварійну службу Личаківського району по причині витоку холодної води перед лічильником. Бригада аварійної служби встановила, що обрізало верхню частину крану перед лічильником, залито нижні поверхи (а.с. 94 т.1).

Статтею322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), власник зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (із змінами), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

При тому Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за ст. 1166 ЦПК України, зазначила, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Отже, встановивши факт залиття квартири позивача, що не заперечується і відповідачами, суд першої інстанції вірно виходив з того, що таке відбулося внаслідокрозриву верхньої частини крану перед лічильником холодної води в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2. Оскільки дана квартира належить відповідачу ОСОБА_5, як співвласнику, та користувачем якої є відповідач ОСОБА_4, так як зареєстрована та проживає в ній, то тягар за її утримання несуть саме останні, адже обов'язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, тощо), які знаходяться у квартирі, у належному стані покладено саме на власника та /або користувача квартири.

Належних та допустимих доказів того, що залиття відбулось не з вини відповідачів, а саме,що кран у квартирі зірвано через непереборну силу - миттєве підвищення тиску у водопроводі, суду не надано.

Тобто, між настанням шкоди майну позивача і винними діями відповідачів є причинний зв'язок, а тому суд першої інстанції вірно вважав, що є передбачені законом підстави для покладення саме на відповідачів, як власника - ОСОБА_5 та як користувача - ОСОБА_4, обов'язку з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Аргументи апеляційної скарги, щодо невідповідності акту про залиття квартири вимогам чинного законодавства колегією суддів не приймаються, оскільки вказаний акт у судовому порядку недійсними не визнавались та вірно оцінений судом першої інстанції разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законом.

Крім того, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а непідписання акта відповідачами не впливає на його правильність, оскільки наведені в ньому дані ними не спростовані.

При визначенні розміру заподіяної позивачу майнової шкоди, суд першої інстанції вірно враховував висновок судової будівельно-технічної експертизи № 27-17 від 26.02.2018 року (а.с.211-224), з якого вбачається, що розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1 що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із залиттям, що відбулось 08.08.2015 року, станом час проведення дослідження становить 24 040,44 грн.

Крім того, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_11 підтвердив, що дійсно розмір матеріальної шкоди визначено станом на час проведення дослідження. Окрім цього, після детального дослідження об'єкта дослідження ним було встановлено розмір матеріальної шкоди. При цьому пояснив, що при огляді квартири звернув увагу на зауваження відповідачів та їх представника з приводу визначення частини паркету, який був пошкоджений і не погоджується із їх доводами про не пошкодження паркету, як і з доводами позивача про необхідність заміни всього паркету. Експерт у висновку навів об'єм пошкодженого паркету, вказав по яких ознаках він визначив пошкодження. На його думку, доводи відповідача і їх представника, з якими він ознайомився у судовому засіданні з приводу заперечення необхідності проведення ряду ремонтних робіт та розміру матеріальної шкоди з посиланням на локальний кошторис, розроблений представником ОСОБА_12 спростовується вказаним вище висновком судової будівельно-технічної експертизи №27-17 від 26.02.2018 року. Зокрема, розмір шкоди у кошторисі розрахований помилково по цінах на час залиття квартири, а не на час проведення експертизи. Окрім того, він не погоджується із доводами про зменшення об'єму ремонтних робіт, оскільки у висновку повно і детально описано які роботи необхідно виконати для повного відшкодування заподіяної шкоди.

Не надано відповідачами також доказів на спростування розміру спричиненої шкоди і під час розгляду справив в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи відповідачів про те, що позивач не уповноважений від імені всіх власників квартири вимагати відшкодування шкоди, оскільки судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності позивача та членів його сім'ї і ніхто з них не заперечив проти подачі позову позивачем від імені всіх співвласників.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а розмір заподіяної внаслідок залиття квартири шкоди слід визначити з врахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №27-17 від 26.02.2018 року в розмірі 24 040,44 грн.

Тому, з'ясувавши дійсні обставини справи, вірно визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), порушення прав позивача ОСОБА_3 та необхідності їх захисту в обраний ним спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції в цій частині ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи частково позов ОСОБА_3, не врахував положень ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. ч. 1. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать і витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ЗУ «Про судовий збір».

Сплата судового збору за подання апеляційної скарги та його розмір, згідно ЗУ «Про судовий збір» поставлена в залежність від суми сплаченого збору (або яка підлягала сплаті) за подання позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як убачається із позовної заяви, позивач просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в сумі 40 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги задоволень частково, в сумі 24 040 грн. 44 коп.

За подання позовної заяви позивачем було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору ( т. 1 а.с.2).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем долучено квитанцію від 02 липня 2016 року на суму 3 200 грн. 00 коп., сплачених останнім за проведення будівельно - технічної експертизи, призначену ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 червня 2016 року ( т.1 а.с. 58).

При частковому задоволенні позову розрахунок судових витрат буде наступний: 24 040, 44 : 40 000 грн. 00 коп. = 0, 60 х 551, 20 = 330, 72 грн., 24 040,44 : 40 000 грн. 00 коп. = 0, 60 х 3 200 грн. 00 коп. = 1 058 грн. 30 коп.

Отже, в цій частині рішення суду слід змінити, стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рівних частках на користь позивача ОСОБА_3 330 грн. 72 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1 058 грн. 30 коп. вартості за проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 08.06.2016 року.

З врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи приходить до висновку, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року в частині розподілу судових витрат слід змінити. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) в рівних частках на користь позивача ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) 330 грн. 72 коп. (триста тридцять грн. сімдесят дві коп.) судового збору за подання позовної заяви та 1058 грн. 30 коп. (одна тисяча п'ятдесят вісім грн. тридцять коп.) вартості за проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 08.06.2016 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.