Дата документу 24.12.2019 Справа № 314/6424/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/6424/16
Провадження №22-ц/807/3605/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кіяшко В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
СекретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року, постановлену у м. Вільнянськ (повний текст ухвали складений 04 жовтня 2019 року) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області від ОСОБА_1 надійшла скарга на постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про відкриття виконавчого провадження ВП № 59565076 від 16.07.2019 року (виконавчий лист № 314/6424/16-ц від 05.06.2019 року), яку було нею отримано 20.07.2019 року рекомендованим листом. Дану постанову ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати. Скарга мотивована тим, що вищевказаною постановою приватний виконавець Сколибог О.С. вимагає усунути ОСОБА_2 перешкоди у володінні та користуванні ним земельними ділянками з кадастровими номерами :03:001:0556 площею 0,013 га та :03:001:0558 площею 0.1933 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самовільно збудований паркан та частину дерев`яної споруди довжиною 4,73 м, шириною 0,65 мм з одного боку та 0,81 м з іншого, що встановлені на земельній ділянці родини ОСОБА_2 . Скаржник, вважає, що приватний виконавець Сколибог О.С. приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження послався на документ який не має конкретики, вважає, що для виконання вимог виконавчого листа потрібно звернутись до суду за роз`ясненням судового рішення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2019 року - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що приватний виконавець не пересвідчившись у можливості виконання вимог за виконавчим листом безпідставно відкрив виконавче провадження, у зв`язку з чим зазначена постанова має бути скасована.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2018 року Вільнянським районним судом розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди. Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено. 15.05.2019 постановою Запорізького апеляційного суду рішення суду від 09.10.2018 скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в володінні та користуванні ним земельними ділянками з кадастровими номерами :03:001:0556 загальною площею 0,013га та :03:001:0558 загальною площею 0,1933га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самовільно збудований паркан та частину дерев`яної споруди (довжиною 4,73м, шириною 0,65м з одного боку та 0,81м з іншого), встановлені на земельній ділянці родини ОСОБА_3 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у встановлені паркану, на межі земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0556 загальною площею 0,013га та :03:001:0558 загальною площею 0,1933га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні господарчих та землевпорядних робіт не земельних ділянках, що належать йому на праві спільної часткової власності. В решті вимог відмовлено.

05.06.2019 Вільнянським районним судом виданий виконавчий лист № 314/6424/16-ц за вказаним рішенням.

16.07.2019 постановою приватного виконавця Сколибог О.С. відкрито виконавче провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2019 ВП №50565076 в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень, права боржника вказаною постановою не порушені, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі виконавчого листа виданого Вільнянським районним судом Запорізької області 05.06.2019 по цивільній справі 314/6424/16-ц та заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, що відповідає ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Отже приватним виконавцем в межах наданих йому законом повноважень прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» уразі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Реалізація положень вказаної статті за наявності необхідності, як з боку приватного виконавця, так і сторін виконавчого провадження не впливає на законність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження та вчинення інших виконавчих дій, оскільки передбачає право, а не обов`язок, яким до речі скаржник, яка вказує на відсутність конкретики у виконавчому документі, не скористалась.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков