Ухвала

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 186/1113/18

провадження № 61-2242ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики, інфляційних сум та трьох процентів річних за користування грошима,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 про стягнення коштів у розмірі 42 979, 98 грн, з яких:

446, 72 грн - інфляційні суми на виплачені суми; 2 633, 26 грн - три проценти річних від простроченої суми; 39 900 грн - проценти за позикою.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 04 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати

в розмірі 46, 30 грн, три проценти річних за договором позики від 01 серпня 2013 року, нараховані за період з 23 липня 2015 року по 25 квітня

2018 року включно, в розмірі 11, 37 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 04 жовтня 2018 року в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за договором позики скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму трьох процентів річних за договором позики від 01 серпня 2013 року, нарахованих

за період з 23 липня 2015 року по 30 квітня 2018 року включно,

в розмірі 1 537, 05 грн.

Відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за договором позики від 01 серпня 2013 року.

Зменшено суму судового збору, стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, з 704, 80 грн до 25, 21 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2, в якій заявник просить оскаржені судові рішення скасувати

і ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи,

у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 42 979, 98 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Апеляційний суд у постанові від 18 грудня 2018 року помилково зазначив про наявність права на оскарження у касаційному порядку судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу

на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики, інфляційних сум та трьох процентів річних за користування грошима - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Синельников