Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 211/6264/15-ц

провадження № 61-34134св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач-1 - Прокуратура Дніпропетровської області,

представники відповідача -1: Шелудько Наталія Юріївна, Шматко Максим Олегович,

відповідач-2 - Державна казначейська служба України,

представники відповідача-2: ТрофимоваОльга Ігорівна, Богуш Павло Миколайович, Калітвєнцева Галина Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Папариги В. А. від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П. від 24 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та остаточно просив визнати незаконною бездіяльність Криворізької міської прокуратури № 1 у частині невиконання постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2013 року у справі № 411/8826/12; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь майнову шкоду у розмірі 316 грн 39 коп., моральну шкоду у розмірі 200 000 грн та відшкодування за надання юридичної допомоги в розмірі 5 000 грн.

Уточнений позов мотивований тим, що у 2012 році в ході кримінального провадження у справі № 411/8826/12 щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 слідчими були вилучені документи на ім'я ОСОБА_1, а саме: паспорт, ідентифікаційний код, закордонний паспорт, військовий квиток, свідоцтво про народження, особиста медична картка серія НОМЕР_1, довідка № 558, свідоцтво НОМЕР_2, ощадна книжка, диплом, трудова книжка, а також папка з іншими документами.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2013 року у справі № 411/8826/12, зокрема, зобов'язано повернути йому вище перелічені документи, що були вилучені 02 серпня 2012 році при обшуку однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, які зберігалися в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу.

Посилаючись на те, що на його неодноразові звернення з проханням повернути документи він отримував відмови, у зв'язку із чим був змушений за власний кошт частково їх відновлювати, на що витратив 316 грн 39 коп.; а також посилаючись на те, що у зв'язку із відсутністю вказаних документів він не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості, чим йому завдано моральні страждання через неможливість повноцінно існувати в сучасному суспільстві, мати та утримувати сім'ю, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року замінено неналежних відповідачів Криворізьку міську прокуратуру № 1 та Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі на прокуратуру Дніпропетровської області та Державну казначейську службу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 відхилено, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відносно позивача ОСОБА_1 не було порушено кримінальну справу, він не притягувався до кримінальної відповідальності, і ним не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури призначено до сулового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що сам по собі факт невиконання рішення суду щодо повернення документів вже є порушенням норм закону та Конституції України. Також позивач наголошував на тому, що його моральні страждання полягали у тому, що у нього не було жодних власних документів, він не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

У серпні 2017 року прокуратура Дніпропетровської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що судами повністю досліджено матеріали справи, правильно встановлено обставини, які стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду та зроблено правильний висновок про необґрунтованість його вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2013 року засуджені ОСОБА_11 за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 364, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 1 рік та штрафу 8500 грн, зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік; ОСОБА_12 за частиною другою статті 27, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, 70, 75, 76 КК України до 3-х років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 1 рік та штрафу 8500 грн, зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік.

В ході вказаного кримінального провадження 02 серпня 2012 року було проведено обшук однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено документи ПП Нашмонтаж, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_15, які згідно постанови від 25 серпня 2012 року були визнані речовими доказами і передані на зберігання у камеру зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2013 року за зверненням захисника ОСОБА_16 у вказаній кримінальній справі вирішено питання щодо речових доказів та зняття арешту з майна засуджених ОСОБА_11 В тому числі, вказаною постановою суду було вирішено повернути ОСОБА_1 належні йому документи, що були вилучені 02 серпня 2012 року під час обшуку однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, що зберігаються в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу, а саме: папка зеленого кольору ОСОБА_1, закордонний паспорт ОСОБА_1, військовий квиток ОСОБА_1, свідоцтво про народження ОСОБА_1, особиста медична книжка серії НОМЕР_1, довідка № 558 на ОСОБА_1, свідоцтво НОМЕР_2 на ОСОБА_1, ощадна книжка, диплом на ОСОБА_1, трудова книжка, папка з документами ОСОБА_1

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову ОСОБА_1 про компенсування моральної шкоди не відповідають.

Розглядаючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відносно позивача не було порушено кримінальну справу, він не притягався до кримінальної відповідальності, а тому на нього не розповсюджується дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Проте при вирішенні пред'явленого позову суди не врахували, що завдана шкода підлягає відшкодуванню на загальних підставах.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічні висновки містяться у частині першій статті 81 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частинні стягнення майнової шкоди у розмірі 316 грн 39 коп., суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених ним обставин, що є його процесуальним обов'язком; додані ним до матеріалів справи проїзні документи такими доказами не являються.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у компенсуванні моральної шкоди з огляду на те, що постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2013 року було вирішено повернути ОСОБА_1 належні йому документи, що були вилучені 02 серпня 2012 року під час обшуку однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, що зберігаються в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу. Вказана постанова набрала законної сили.

На час розгляду цієї справи вилучені документи позивачу не повернуті, тобто вказана постанова суду не виконана.

Згідно з частинами першою та другою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України 2004 року (стаття 18 ЦПК України) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Виконання рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий суд.

Розглядаючи спір, суди попередніх інстанцій вказаного не врахували та не звернули уваги на те, що відповідач, не виконуючи постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2013 року, порушує передбачені 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України гарантії, тим самим завдає позивачу моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки постановою суду, яка набула чинності, зобов'язано повернути вилучені документи позивачу, проте вказана постанова протягом п'яти років не виконана, і документи, а саме: папка зеленого кольору, закордонний паспорт, військовий квиток, свідоцтво про народження, особиста медична книжка серії НОМЕР_1, довідка № 558, свідоцтво НОМЕР_2, ощадна книжка, диплом, трудова книжка, папка з документами ОСОБА_1 не повернуті, останній має право на компенсацію моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Тому, з врахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів частково задовольняє вимогу ОСОБА_1 про компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Згідно частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте в частині вирішення позову ОСОБА_1 про компенсацію моральної шкоди допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн з Державного бюджету України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичної особою ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Судовий збір за подання позовної заяви, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, становить 500 грн.

Підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги), визначав, що судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду становив 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, становить 550 грн.

Підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), визначав, що судовий збір за подання до суду касаційної скарги на рішення суду становив 120 відсотків ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Судовий збір за розгляд касаційної скарги становить 660 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подачу позову, апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 1 710 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, тобто пропорційно до задоволеної частини вимог.

При цьому також підлягають задоволенню й позовні вимоги щодо відшкодування витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 5 000 грн, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу заявник надав укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір від 21 серпня 2015 року, відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується надати замовнику юридичні послуги щодо представництва та захисту інтересів останнього у справі щодо визнання незаконною дій правоохоронних органів та про стягнення шкоди за втрачені органами слідства документи, а замовник зобов'язується оплатити такі послуги. Також заявником додано довідку, видану фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, що ОСОБА_1 сплачено 5 000 грн за надання юридичних послуг згідно з договором від 21 серпня 2015 року.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а тому вимоги щодо відшкодування витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 5 000 грн підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 (п'ятдесяти тисяч) грн.

Стягнути з прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, ) на користь ОСОБА_1 витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 5 000 (п'яти тисяч) грн.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 710 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення судів попередніх інстанцій в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Крат
В. М. Коротун
В. П. Курило