Єдиний унікальний номер 229/5698/18
Номер провадження 2/229/38/2019
Категорія 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Дружківський міський суд Донецької

області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л

при секретарі Костенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом -

в с т а н о в и в :

30.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Нещодавно ОСОБА_1 дізналась, що в належній їй квартирі є зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 До теперішнього часу відповідач не знимається з реєстрації. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до підготовчого розгляду на 11 січня 2019 року (а.с.21-22).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2019 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 24 січня 2019 року (а.с. 29-30 ).

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.25) .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовою повісткою. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив.

З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

12 січня 2009 року позивач ОСОБА_1 набула право власності на квартиру №3 в будинку № 8, яка розташована по по вул. Харківська в м. Дружківка Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12 січня 2009 року за №39 (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 належним чином, зареєструвала своє право власності у державному органі, що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 8160202 від 12.01.2009 року (а.с. 13 ).

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним, яке включає володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що в квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , який не є власником квартири, членом родини позивача, добровільно зніматись з реєстрації в квартирі не бажає.

Наявність реєстрації в квартирі ОСОБА_2 , обмежує права ОСОБА_1, як власника, тому вона на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідача, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення її порушеного права.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.,150, 158,168,169 ЖК України, ст.317, 319,321,383,386,391 ЦК України, ст..10,11,81,141,258,259,263,264,265 ЦПК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Оскільки, позов задоволено, то необхідно ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП не відомий, громадянина України, за адресою: АДРЕСА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення був виготовлений в нарадчій кімнаті 13 лютого 2019 року.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар