справа №2010/2-550/11
провадження №6/619/108/19
Ухвала

іменем України

23 грудня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Кононихіної Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Мєщан І.О.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 «про заміну сторони у виконавчому провадженні», де в заінтересованих особах є ОСОБА_2 , Міжрайонний відділ ДВС по Дергачівському та Золочівському районах Головного ТУЮ у Харківській області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 « про стягнення суми боргу»

встановив:

В провадженні Дернгачівського райсуду Харківської області є заява позивача ОСОБА_1 «про заміну сторони у виконавчому провадженні», де в заінтересованих особах є ОСОБА_2 , Міжрайонний відділ ДВС по Дергачівському та Золочівському районах Головного ТУЮ у Харківській області - у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 «про стягнення суми боргу». Із матеріалів заяви вбачається, що

17 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано позику позичальникам у розмірі 360720,00 грн., що в еквіваленті складало 30060,00 євро по курсу 12,00 гривень за 1 євро, а позичальники повинні були повернути надану їм позику частками згідно графіку, встановленого договором.

У зв`язку з невиконанням позичальниками умов договору, неповерненням належних мені грошових коштів, ОСОБА_1 звертався до Дергачівського районного суду Харківської області про стягнення заборгованості.

Так, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року у справі № 2-2866/2010 подану позовну заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на користь позивача 311580,00 грн. - суму боргу за договором позики, 1820,00 грн. - судові витрати, а всього 313400,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року залишено без змін. Рішення суду набуло законної сили.

На виконання вищезазначеного рішення суду Дергачівським районним судом Харківської області позивачу видано виконавчий лист по справі № 2010/550/2011, провадження № 2/2010/182/2012, який було направлено до державної виконавчої служби.

Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частках на користь позивача грошових коштів в сумі 313400,00 грн.

ОСОБА_1 звертався до виконавчої служби з приводу стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у примусовому порядку, однак, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року не виконано, що підтверджується листом державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, копія якого додається.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується листом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Таким чином, частка ОСОБА_3 , яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача складає - 155 790,00 грн. в якості суми боргу та 910,00 грн. в якості судових витрат.

ОСОБА_3 рішення суду не виконав, позивачу спричинено шкоду.

Тому заявник просив допустити заміну сторони боржника виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі № 2010/550/2011 з ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги.

У судовому засіданні представник заінтересованої сторони Міжрайонного відділу ДВС по Дергачівському та Золочівському районах Головного ТУЮ у Харківській області просив заявлені вимоги задовольнити.

В судове засідання заінтересована сторона ОСОБА_2 не з`явилась, сповіщена належним чином про дату,час та місце розгляду справи, просила розглядати справу у її відсутності, суд розглядає справу за відсутності ОСОБА_2 на тих доказах, які надані до судового засідання.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано позику позичальникам у розмірі 360720,00 грн., що в еквіваленті складало 30060,00 євро по курсу 12,00 гривень за 1 євро, а позичальники повинні були повернути надану їм позику частками згідно графіку, встановленого договором.

У зв`язку з невиконанням позичальниками умов договору, неповерненням належних мені грошових коштів, ОСОБА_1 звертався до Дергачівського районного суду Харківської області про стягнення заборгованості.

Так, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року у справі № 2-2866/2010 подану позовну заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на користь позивача 311580,00 грн. - суму боргу за договором позики, 1820,00 грн. - судові витрати, а всього 313400,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року залишено без змін. Рішення суду набуло законної сили.

На виконання вищезазначеного рішення суду Дергачівським районним судом Харківської області позивачу видано виконавчий лист по справі № 2010/550/2011, провадження № 2/2010/182/2012, який було направлено до державної виконавчої служби.

Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частках на користь позивача грошових коштів в сумі 313400,00 грн.

ОСОБА_1 звертався до виконавчої служби з приводу стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у примусовому порядку, однак, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2012 року не виконано, що підтверджується листом державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, копія якого додається.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується листом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Таким чином, частка ОСОБА_3 , яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача складає - 155 790,00 грн. в якості суми боргу та 910,00 грн. в якості судових витрат.

ОСОБА_3 рішення суду не виконав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення, які набрали чинності є обов`язковим до виконання всіма посадовими особами на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 18 ЦПК України).

На теперішній час зобов`язання за договором позики не виконано, рішення суду відповідно також не виконано.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, станом на сьогодні відкрито виконавче провадження, ОСОБА_3 рішення суду не виконав в повному обсязі.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на його майно, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України.

Померлим ОСОБА_3 заповіт складено не було, у зв`язку з чим, право на спадкування мають спадкоємці за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Таким чином, з урахуванням викладених норм, на момент смерті ОСОБА_3 , його мати, ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала за однією адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту громадянина України ОСОБА_3 , відомостями з виконавчого провадження із зазначенням місця реєстрації, а також довідкою Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про те, що на момент смерті божника ОСОБА_3 з ним проживала і була зареєстрована його мати ОСОБА_2 , таким чином фактично прийняла спадщину, від прийняття спадщини не відмовилась.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості за договором позики входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор-позивач має можливість заявити вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони,, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від право попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановления щодо нього рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають певні права та обов`язки, або пряма вказівка акта законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.29 Конституції України, ч.1ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України - і за її межами.

Відповідно до ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тому суд вважає необхідним задовольнити клопотання та допустити заміну сторони боржника виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі № 2010/550/2011 з ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.1216-1296 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

Допустити заміну сторони боржника виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі № 2010/550/2011 з ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_2 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 15-ти денний строк, з дня її проголошення (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна