Номер провадження: 22-ц/813/1688/19
Номер справи місцевого суду: 522/6304/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача ПАТ «Альфа-Банк» - Борщенко К.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір №490959375, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 883,07 гривень.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_1 зобов`язавсяя в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 14 березня 2017 року у нього виникла заборгованість за кредитом - 20 883,07 гривень, за відсотками - 3 520,55 гривень.

На підставі зазначеного ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило задовольнити вимоги позову в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

В подальшому, 11 травня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, оскільки до теперішнього часу не надав ОСОБА_1 обіцяний кредит в розмірі 20 883,07 гривень. Позивач заперечує, проти твердження в позовній заяві ПАТ «Альфа-Банк» про те, що кредитор свої зобов`язання за договором №490959375 від 26.09.2016р. виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі 20 883,07 грн., не відповідає дійсності, оскільки докази про отримання ОСОБА_1 кредиту на суму 20 883,07 гривень відсутні.

У зв`язку з чим, просив розірвати у повному обсязі спірний кредитний договір та відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви ПАТ «Альфа-Банк».

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, але надав заяву про слухання справу у його відсутність.

Представник відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості в сумі 25 403,62 гривень та судові витрати у розмірі 1 600 гривень та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справуза наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених позовних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог щодо розірвання кредитного договорусторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір №490959375, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 883,07 гривень.

Згідно умов Договору, ОСОБА_1 зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2).

З розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи (а. с. 20) вбачається, що внаслідок не належного виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору №490959375 від 26 вересня 2016 року станом на 14 березня 2017 року у нього виникла заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 25 403,62 гривень, яка складається з наступного:

- 20 883,07 гривень - тіло кредиту;

- 3 520,55 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом;

- 1 000 гривень - штраф.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором 16 березня 2017 року року позивачем ПАТ «Альфа-Банк» було направлено на адресу позичальника вимогу про повернення всієї суми кредиту за кредитним договором №490959375 від 26 вересня 2016 року на загальну суму 25 403,62 гривень (а. с. 22).

Вимоги залишилися без відповіді та без виконання.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк» у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо необґрунтованості та невірності розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки ні банком, ні судом першої інстанції не було враховано квитанцію про сплату ним 5 220 гривень, колегія суддів не приймає до уваги, так як наданий банком розрахунок заборгованості відповідно до статей 77-78 ЦПК України відповідачем не спростовано та належних доказів з цього приводу ним до суду не надано, у тому числі в матеріалах справи відсутня квитанція на яку посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі. Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції така квитанція також надана не була.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кредитний договір як на день ухвалення оскаржуваного судового рішення, так і на даний час не визнаний недійсним, є чиним та підлягає виконанню.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами та вирішив дану справу згідно до вимог закону, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 12 червня 2019року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко