Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/4433/18
Провадження № 2/191/1272/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02.04.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді Бондаренко Г.В.,
за участю секретаря Силкіної О.Г.,
Відповідно до умов и. 3.1. Кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування.
Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видачею готівки через касу кредитора.
Таким чином, ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.
Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. кредитного договору).
Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, позичальник зобов'язався виконувати умови, передбачені Кредитним договором. Здійснювати безготівковими платежами або готівкою в касу кредитора:
-щомісячно, до 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 27.09.2011 року на рахунок зазначений в п.4.1. цього договору;
-щомісячно, до 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне використання кредитних коштів Кредитора та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок.
Відповідно до умов п. 5.5. п. 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов'язався, на вимогу кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.
Відповідно до п. 8.1. Кредитний договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків).
Отже, з укладенням Кредитного договору, у позичальника виник обов'язок повернути банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах встановлених графіком погашення кредитної заборгованості.
Проте, всупереч вимогам п. 5.1. Кредитного договору позичальник не виконав взяті па себе договірні зобовязання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.
У зв'язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості позивач був вимушений звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2, та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Рішення суду не виконано, тому позичальнику продовжувались нараховуватись відсотки та пеня за порушення графіку та сплати відсотків.

У зв'язку з вищевикладеним, на адресу позичальника направлені вимогу про виконання зобов'язань за Кредитним договором - вихідний № 114/5-128659 від 07.09.2018 року надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість.

Станом на 05.09.2018 року заборгованість позичальника перед банком за Кредитним договором складає: заборгованість по сплаті відсотків з 27.11.2017 р. по 05.09.2018 р. становить 28 017 доларів США 10 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 798 291 грн. 04 коп.

Зазначена сума заборгованості для банку є значною та щоденно збільшується, згідно умов Кредитного договору.

Враховуючи те, що позичальник не виконує умови Кредитного договору та вимоги банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У звязку з вищезазначеним просять стягнути з ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_1) заборгованість за Кредитним договором № 014/2547/82/46378 від 27.09.2006 року у розмірі 28 017 доларів США 10 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 798 291 грн. 04 коп., та стягнути з ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_1) на користь АТ «ОСОБА_1 Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі - 11974 гри. 37 коп.

Представник позивача АТ «ОСОБА_1 Аваль» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, слухати справу за його відсутності та у разі неявки відповідача надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, за невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання.

В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був також повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за правами та обов'язками- є Акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль», що підтверджується витягом зі статуту та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/2547/82/46378, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 29700,00 доларів США на строк до 27 вересня 2011 року із сплатою 18% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші зобов`язання визначені договором.

У п. 5.5. п. 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов'язався, на вимогу кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 « Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк банк має право вимагати дострокового повернення суми кредиту.

Позивач, використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення боргу за договором кредиту, оскільки звертався до суду з позовом.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2009 року у справі № 2-4358/09 позовні вимоги банку було задоволено в сумі 386325,02 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/2547/82/46378 від 27.09.2006 р., вказане рішення набрало законної сили.

Отже, такими діями позивач змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Оскільки позивач, використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин правові підстави для покладення на відповідача обов'язку сплатити на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.11.2017 року по 05.09.2018 року у розмірі 28017 доларів США 10 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 798 291 гривень 04 копійок- в цій справі відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими впід час ухвалення рішення у справі, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову АТ «ОСОБА_1 Аваль».

Пунктом 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У задоволенні позову суд відмовляє, на підставі вищезазначеного, тому заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 року скасовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 128 ,131, 133, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 256,257, 526,527,530,1048,1049,1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості за відсотками, яка виникла за Кредитним договором №014/2547/82/46378 від 27.09.2006 року, про стягнення заборгованості - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову по цивільній справі № 191/4433/18, пров.2-3/191/13/18 за позовом Акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості за відсотками, яка виникла за Кредитним договором №014/2547/82/46378 від 27.09.2006 року, які були вжиті відповідно до ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року, а саме:

-скасувати арешт на 52/100 частки домоволодіння загальна площа 437, 90 кв. м., житлова площа 106, 60 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, провулок Радистів, будинок 33 а, та належать на праві власності ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: ОСОБА_5