РІШЕННЯ

Іменем України

03.01.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова,

в особі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, з участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_2, з участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, в якому просить визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на квартиру № 209058 від 18.09.1996 року виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів в частині зазначення як співвласника ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач та ОСОБА_3 зареєстровані та проживаємо за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а також за вказаною адресою був зареєстрований і відповідач, який являється сином ОСОБА_3 Хоча, відповідач і був зареєстрований за вказаною адресою, проте в квартирі не проживав починаючи з 1995 року та не ніс жодних витрат по утриманню такої. Після того, як відповідач виписався з квартири та в такій залишились прописаними позивач та ОСОБА_3, позивач вернувся до останньої з питанням приватизації квартири, на яку отримав відмову без зазначення причин. Літом 2018 року позивач в черговий раз звернувся до ОСОБА_3 з питання приватизації квартири на яку в черговий раз отримав відмову. В подальшому ОСОБА_3 повідомила, що спірна квартира вже приватизована про що отримано свідоцтво про право власності на квартиру, а також надала копію свідоцтва. З свідоцтва про право власності на квартиру, стало відомо, що на підставі поданої ОСОБА_3 заяви було прийнято розпорядження № 651 від 18.09.1996 року на підставі якого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на квартиру № 209058 від 18.09.1996 року. ОСОБА_4 вказаного свідоцтва співвласниками квартири були зазначені позивач, ОСОБА_3 та відповідач. Слід відмітити те, що відповідач починаючи з 1995 року в спірній квартирі не проживав, а проживав окремо, хоча і був зареєстрований в такій. Також, відповідач не зважаючи на те, що був зареєстрований в спірній квартирі не ніс жодних витрат по утриманню квартири, як і не несе таких до даного часу.

Ухвалою суду від 12.11.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у підготовче судове засідання.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав та просив задоволити в повному обсязі.

Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

ОСОБА_4 складеного майстрами ЛКП «Цитадель-Центр» ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не зареєстрований, але вайтично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1992 по 2005 рік.

Разом з тим, відповідно до ОСОБА_4 складеного майстрами ЛКП «Навколо базару» встановлено, що в АДРЕСА_2 був зареєстрований ОСОБА_2 тПавлович, ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично не проживав з 1992 по 2005 рік.

ОСОБА_4 ч.ч. 4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції закону станом на 1996 рік право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно до Положення Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56 "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян" передбачалось, що передача займаних квартир здійснюється у приватну та у спільну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (пункт 5 Положення).

ОСОБА_4 п. п. 18, 20, 21 зазначеного Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

ОСОБА_4 статті 167 ЖК України передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Частиною 1 статті 71 ЖК України визначає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 3 статті 71 ЖК України визначає випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Нормами ст. 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, а також враховуючи те, що відповідач у спірній квартирі не проживає починаючи з 1995 року, за весь цей період по даний час жодного разу не зявлявся в такій, жодних обовязків, що випливають з договору найму житлового приміщення не виконує, витрат по оплаті комунальних послуг не ніс, хоча залишався бути прописаним, переїхав на інше постійне місце проживання до іншого жилого приміщення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, а саме визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на власності на квартиру № 209058 від 18.09.1996 року виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів в частині зазначення як співвласника ОСОБА_2.

ОСОБА_4 з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 206, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 209058 від 18.09.1996 року виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів в частині зазначення як співвласника ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) 704,80 грн. судових витрат

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ванівський Ю.М.