Провадження № 22-ц/4808/1469/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 25 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 27 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної дирекції Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Моторне (транспортне) бюро України, про зобов`язання виконати умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспорту шляхом виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської обласної дирекції ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про зобов`язання виконати умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспорту шляхом виплати страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.01.2013 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (страховий поліс №АА4255206), об`єктом якого був легковий автомобіль марки «Audi A6» р.н. НОМЕР_1 . Відповідно до укладеної угоди страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність.

23.07.2013 року стався страховий випадок, внаслідок якого було пошкоджено автобус «Iveco 35», а саме в м. Івано-Франківську біля будинку №38 по вул. Пасічна з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Audi A6» р.н. НОМЕР_1 , сталась ДТП в результаті якої був пошкоджений автобус позивача. ОСОБА_2 перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення надав інспектору ДАІ страховий поліс СК «УНІКА» № НОМЕР_2 . Страховий випадок був належним чином зафіксований протягом 6 годин від моменту його настання, позивачем і ОСОБА_2 було сповіщено відповідну службу страховика.

24.07.2013 року позивач подав представнику Івано-Франківської філії СК «УНІКА» відомості про характер події, документи згідно договору та відповідну заяву на отримання страхового відшкодування за винятком звіту про оцінку вартості матеріального збитку та постанови Івано-Франківського міського суду від 11.10.2013 року, якою винним у ДТП визнано ОСОБА_2 . Після додання вказаних документів позивачу повідомили, що документи будуть передані на розгляд у центральний офіс СК «УНІКА» в м. Києві.

29.01.2014 року позивач письмово звернувся до керівника СК «УНІКА» з проханням повідомити чи прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування збитків, завданих ОСОБА_2 в результаті ДТП. Лист був отриманий відповідачем, проте відповіді на нього позивач не отримав. 18.06.2014 року позивач повторно звернувся до керівника СК «УНІКА» з проханням повідомити про прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування збитків. Відповіді на цей лист позивач також не отримав.

Винний у ДТП ОСОБА_2 пред`явив поліс обов`язкового страхування № НОМЕР_3 4255206, виданий СК «УНІКА» 14.01.2013 року за договором обов`язкового страхування. При цьому жодних порушень правил повідомлення страховика про ДТП з вини особи, відповідальність якої застрахована в СК «УНІКА», з боку позивача не було. Відповідно до умов договору страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 90 робочих днів після складання акту, тобто з урахуванням всіх обставин даної справи виплата позивачу мала бути здійснена не пізніше квітня 2014 року.

У квітні 2015 року позивач звернувся до Моторно-транспортного бюро України зі скаргою на бездіяльність СК «УНІКА». Листом від 19.06.2015 року позивачу повідомлено про проведення перевірки за зверненням позивача, в результаті якої встановлено, що СК «УНІКА» вчасно отримала всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 , проте керівництво вважає поліс №АА4255206 від 14.01.2013 року недійсним, у зв`язку з чим відмовила у виплаті страхового відшкодування та має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 14.01.2013 року №АА4255206.

З часу ДТП минуло три роки, а СК «УНІКА» не виконує вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», незважаючи на встановлений законом термін 90 днів на виплату. Законом передбачений кінцевий термін для виплати страхового відшкодування, а не лише прийняття рішення, і невизначений термін для здійснення виплати. Станом на 23.07.2016 року всупереч діючому законодавству виплата не здійснена. При цьому жодних вимог про виконання позивачем будь-яких дій чи надання додаткових документів від страховика не надходило.

На підставі наведеного, та зважаючи на те, що на даний час витрати на ремонт позивачу не відшкодовані і його збитки через зростання курсу валют збільшились у більш ніж три рази, позивачем не укладалось жодних договорів з відповідачами, шкода майну завдана на території м. Івано-Франківська, просив суд стягнути з відповідачів на його користь 19391,62 грн.

18.12.2017 року представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 92-93), просив суд стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» 73539,35 грн. з врахуванням пені, 3% річних та інфляційних збитків, а також витрат за проведення експертної оцінки транспортного засобу та судового збору, на підтвердження чого додав копію договору про експертну оцінку, копію акту виконаних робіт та розрахунок 3% річних, пені та інфляційних збитків.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_1 суму збитків (страхового відшкодування) в розмірі 19391 грн. 62 коп.; суму трьох процентів річних в розмірі 2407 грн., пеню в розмірі 25921 грн. 80 коп., інфляційні збитки в розмірі 24578 грн. 93 коп., витрати на проведення експертної оцінки транспортного засобу в сумі 600 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» подало апеляційну скаргу.

На його думку вказане рішення незаконне та необґрунтоване, ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

Зазначає, що між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 не було і не могло бути укладено договору цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки бланк №АА/4255206, за яким нібито було здійснено страхування цивільно-правової відповідальності останнього, значився як втрачений, що підтверджується тим, що ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» було проведено службове розслідування та розміщено відповідне оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» №18 від 29.01.2013 року. Дане підтверджується і витягом з централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України. Тобто між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» відсутні будь-які цивільні права та обов`язки, внаслідок чого стягнення з останнього страхового відшкодування на користь позивача є неправомірним та необґрунтованим.

Що стосується нарахування та стягнення судом пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних вказує, що заява позивача про збільшення позовних вимог не надходила на адресу ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», судовий збір за збільшення позовних вимог позивачем не сплачено, тому суд не повинен був її приймати.

Крім того, відносини, які виникли між сторонами деліктні, а не зобов`язальні, тому в даному випадку немає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Також зазначає, що суд стягнув пеню, три відсотки річних та інфляційні збитки за період з 23.10.2013 року по 11.12.2017 року, тобто за 4 роки та 2 місяці, не застосувавши до цих вимог про позовну давність в 1 рік та 3 роки відповідно.

Поза увагою залишилось і те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, у зв`язку з чим мав бути зменшений судом.

Більше того, позивач не являється власником пошкодженого автомобіля, власником є ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі як третю особу, хоча рішення у даній справі прямо впливає на його права та обов`язки.

Натомість, залучення Івано-Франківської обласної дирекції ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» в якості відповідача не ґрунтується на вимогах процесуального законодавства, оскільки відповідно до Положення про Івано-Франківську обласну дирекцію ні вона, ні її директор не мають права представляти інтереси компанії в суді.

З огляду на викладене просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача Гайдей В.Б. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач не надав доказів того, що спірний поліс був дійсно втрачений. Крім того відповідач ухилявся від отримання кореспонденції, а проти суми та термінів нарахування штрафних санкцій не заперечував. Що стосується відсутності в позивача майнових прав на відшкодування матеріальних збитків зазначає, що останній звернувся за захистом свого права на вчасне отримання страхового відшкодування, яке виникло у нього після факту ДТП у 2013 році. Апелянт не надає доказів того, що на момент звернення позивача до суду власником пошкодженого автомобіля був ОСОБА_3 . З огляду на наведене просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання, призначене за її заявою в режимі відеоконференції, не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася належним чином про час та місце слухання справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Моторного (транспортного) бюро України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.07.2013 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Івано-Франківську на другорядній дорозі по вул. Федьковича не переконався в безпеці руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі по вул. Пасічна. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 11.10.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (т. 1, а.с. 4-5).

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно складеного 03.09.2013 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на замовлення позивача Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, №57/08/13 вартість відновлювального ремонту КТЗ автомобіля «IVECO 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 : НОМЕР_6 з урахуванням зносу становить 19391,62 грн. (т. 1, а.с. 6).

Як вбачається з копії Поліса №АА/4255206 від 14.01.2013 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi A6 2,6» номерний знак АТ НОМЕР_7 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (т. 1, а.с. 7).

04.02.2014 року ОСОБА_1 направив страховій компанії листа від 29.01.2014 року, в якому зазначив, що 24.07.2013 року ним було надано представнику Івано-Франківської філії СК «UNIQA» перелік необхідних документів для отримання страхового відшкодування. Просив повідомити його про прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування по факту ДТП (т. 1, а.с. 8).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення даний лист відповідачем отримано 06.02.2014 року (т. 1, а.с. 9).

18.06.2014 року позивач повторно надіслав страховій компанії лист з проханням надати йому пакет документів для отримання грошового відшкодування по ДТП, яка відбулась 23.07.2013 року (т. 1, а.с. 10), який відповідачем отримано 25.06.2014 року (т. 1, а.с. 11).

Судом встановлено також, що ПрАТ «СК «УНІКА» у відзиві на позов зазначало, що автомобіль «Audi A6» р.н. НОМЕР_1 не було застраховано в ПрАТ «СК «УНІКА», а бланк № НОМЕР_2 від 14.01.2013 року на дату настання ДТП вже більше ніж на півроку значився як втрачений (т. 1, а.с. 134-135).

На підтвердження вказаного ПрАТ «СК «УНІКА» було долучено копію Службової записки, із якої вбачається, що при інвентаризації було виявлено втрату полісів Зеленої карти серії UA НОМЕР_8 , зокрема, номер НОМЕР_9 (т. 1, а.с. 137).

Також ПрАТ «СК «УНІКА» розміщено відповідне оголошення про втрату полісів в газеті «Урядовий кур`єр» №18 від 29.01.2013 року (т. 1, а.с. 140-141).

Згідно копії витягу з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України за реквізитами транспортного засобу та договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів державний номер транспортного засобу АТ5612АХ в базі не зареєстрований, міститься інформація про втрату бланку поліса серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 138-139).

Разом з тим з листа Департаменту врегулювання Моторного (транспортного) страхового бюро України №3/1-05/15006 від 26.05.2015 року, адресованого ПрАТ «СК «УНІКА», вбачається, що наявна в матеріалах справи копія полісу АА/4255206 підтверджує, що між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договір 1-го типу) зі строк дії з 14.01.2013 року до 13.01.2014 року. Таким чином цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на дату скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА». Опублікування в періодичному виданні інформації про втрату бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/4255206 однією із сторін договору страхування не може бути підставою для встановлення нікчемності такого договору страхування, тому договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/4255206 вважається чинним до моменту визнання такого договору недійсним (т. 1, а.с. 182-183).

19.06.2015 року листом №3/1-05/17509 Департамент врегулювання Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомило позивача, що МТСБУ листом №3/1-05/15006 від 26.05.2015 року зверталося до ПрАТ «СК «УНІКА» з проханням переглянути прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Однак ПрАТ «СК «УНІКА» листом №3908 від 05.06.2015 року повідомило про намір звернутися до суду з позовом про визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АА/4255206 від 14.01.2013 року недійсним (т. 1, а.с. 12, 182-183).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.05.2018 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №344/5004/18 за позовом ПрАТ «СК «УНІКА» до ОСОБА_2 про визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним (т. 1, а.с. 201).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.01.2019 року в задоволенні позову ПрАТ «СК «УНІКА» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 19.02.2019 року (т. 1, а.с. 209-211).

Згідно з наданим представником позивача розрахунком за період з 23.10.2013 року по 11.12.2017 року сума 3% річних від простроченої суми боргу 19391,00 грн. становить 2407,00 грн., пеня в сумі подвійної облікової ставки НБУ за вказаний період - 25921,80 грн., інфляційне збільшення боргу - 24578,93 грн. (т. 1, а.с. 95-98).

Відповідно до копії Договору на проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 30.08.2013 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 для дослідження автомобіля «IVECO 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , копії Акту надання послуг №57 від 30.08.2013 року вартість оплачених послуг по проведенню експертної оцінки становить 600,00 грн. (т. 1, 99-101).

Крім того позивачем була долучена до матеріалів справи Довіреність від 19.10.2010 року, видана ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на право експлуатувати з правом використання як на території України, так і за її межами, а також користуватися та розпоряджатися належним йому транспортним засобом марки «IVECO 35» типу фургон малотоннажний 1999 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Дана довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам стром на три роки і чинна до 19.10.2013 року (т. 1, а.с. 267а).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення ДТП 23.07.2013 року та наявність вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА»; рішенням суду договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АА/4255206 від 14.01.2013 року недійсним не визнано, а зобов`язання страховика щодо невиплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, за невиконання якого можуть застосовуватись наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума збитків (страхового відшкодування), три проценти річних, пеня та інфляційні збитки у заявленому позивачем розмірі.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договором страхування є письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування», ст. 981 ЦК України факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 983 ЦК України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підставі недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Додаткові підстави недійсності договору страхування зазначені у статті 998 ЦК України, якою передбачено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Як було встановлено судом, в матеріалах справи наявна копія Поліса №АА/4255206 від 14.01.2013 року, із якого вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi A6 2,6» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «СК «УНІКА». Страхова премія в сумі 287,00 грн. сплачена 14.01.2013 року, а тому саме з цієї дати даний договір набрав чинності. Строк дії договору один рік (т. 1, а.с. 7).

Рішенням суду в задоволенні позову про визнання вищевказаного договору недійсним відмовлено (т. 1, а.с. 209-211).

Що стосується посилань в апелянта на те, що бланк №АА/4255206 у страховій компанії значиться як втрачений, що підтверджується тим, що ПрАТ «СК «УНІКА» було проведено службове розслідування та розміщено відповідне оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» №18 від 29.01.2013 року, то слід зазначити, що в листі Департаменту врегулювання Моторного (транспортного) страхового бюро України №3/1-05/15006 від 26.05.2015 року вказано, що рішенням Президії МТСБУ (пп. «б» п. 1.4 протоколу Президії МТСБУ від 14.04.2011 року №263/2011) встановлено, що страховик-член МТСБУ несе повну фінансову відповідальність за випадками, які матимуть місце за втраченими бланками страхових документів.

В постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року по справі №521/6723/15-ц вказано також, що згідно з пунктом 3.5 Глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 7 липня 2010 року №238/2010, наявність оголошень або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов`язань за договором, оформленим на такому бланку.

Крім того, саме службовою запискою та оголошенням про втрату полісів в газеті «Урядовий кур`єр» №18 від 29.01.2013 року підтверджується той факт, що бланк поліса №АА4255206 перебував у ПрАТ «СК «УНІКА», а оголошення про його втрату надруковано вже після укладення відповідного договору (т. 1, а.с. 137, 140-141).

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА» є законним та обґрунтованим, відповідає наведеним нормам права та матеріалам справи.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (стаття 990 ЦК України).

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У п. 33-1.1. ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається із представленого розрахунку позивач просив стягнути із ПрАТ «СК «УНІКА» суму страхового відшкодування, а також 3% річних від простроченої суми відшкодування, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та інфляційне збільшення боргу (т. 1, а.с. 95-98).

В поданій апеляційній скарзі ПрАТ «СК «УНІКА» зазначає, що відносини, які виникли між сторонами деліктні, а не зобов`язальні, тому в даному випадку немає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Однак, з даного приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи страхової компанії в цій частині є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2019 року №200/4309/14-ц, від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на викладене з відповідача підлягають стягненню сума основного страхового відшкодування, три проценти річних від простроченої суми, пеня та інфляційні збитки.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про неправильність розрахунку позивачем вказаних сум, відповідачем суду не представлено.

Також колегія суддів погоджується із судовим рішенням апеляційного суду в частині стягнення витрат на оплату проведення експертної оцінки транспортного засобу в розмірі 600,00 грн.

Що стосується посилань апелянта на те, що заява позивача про збільшення позовних вимог не надходила на адресу ПрАТ «СК «УНІКА», а також те, що суд стягнув пеню, три відсотки річних та інфляційні збитки, не застосувавши до цих вимог позовну давність в 1 рік та 3 роки відповідно, то слід вказати, що згідно копії фіскального чеку заява про збільшення позовних вимог була направлена ПрАТ «СК «УНІКА» 11.12.2017 року (т. 1, а.с. 92).

В силу вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте матеріали справи не містять відомостей про звернення ПрАТ «СК «УНІКА» до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому доводи апелянта в цій частині не є підставою для скасування судового рішення.

Наведене також було зазначено в правових позиціях, викладених у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року по справі №6-2410цс16 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №344/2041/15-ц.

Твердження апелянта про те, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки не являється власником пошкодженого автомобіля, власником є ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі у справі, також є безпідставними.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відтак, встановивши, що позивач на час вчинення ДТП був законним володільцем автомобіля «IVECO 35», реєстраційний номер НОМЕР_4 на підставі Довіреності від 19.10.2010 року, виданої ОСОБА_3 на його ім`я та на ім`я ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 267а), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року по справі №640/16112/14-ц вказано, що зі змісту норми статті 396 ЦК України вбачається, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Положення щодо захисту права власності поширюється на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставі, передбаченій законом чи договором, і така особа вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Посилання на порушення норм процесуального права внаслідок залучення Івано-Франківської обласної дирекції ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» в якості відповідача, оскільки відповідно до Положення про Івано-Франківську обласну дирекцію вона не має права представляти інтереси компанії в суді, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки суд першої інстанції вирішив стягнути заявлені суми саме з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА».

Таким чином, місцевий суд, ухвалюючи рішення про стягнення суми збитків (страхового відшкодування) в розмірі 19391 грн. 62 коп.; суми трьох процентів річних в розмірі 2407 грн., інфляційних збитків в розмірі 24578 грн. 93 коп., правильно встановив характер спірних правовідносин, всебічно і повно дослідив умови кредитного договору та наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та співставленні.

Разом із цим місцевий суд не звернув увагу на те, що пеня за виникнення простроченої заборгованості значно перевищує розмір заборгованості за основним зобов`язанням та безпідставно не зменшив її розмір.

Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, санкції за порушення порядку виконання мають бути пропорційними.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням зазначеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру пені за прострочення виплати страхового відшкодування з 25921 грн. 80 коп. до 19391 грн. 62 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено також, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2019 року в частині стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування змінити, зменшивши розмір пені до 19391 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто одна) грн. 62 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», місце знаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і/н НОМЕР_10 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 560 (п`ятсот шістдесят) грн. 32 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук