Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 145/472/17

провадження № 61-28788св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_7,

треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Людмила Станіславівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області у складі судді Мазурчака А. Г. від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г., Оніщука В. В. від 16 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С., про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позовна заява мотивована тим, що вона є донькою ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та онукою померлих ОСОБА_11 та ОСОБА_12, після смерті яких відкрилася спадщина. Оскільки її померлий батько не успадкував ту частину спадщини, яка б йому належала за законом після смерті його батьків, якби він був живий на час відкриття спадщини, вважає, що має право за правом представлення на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12

20 лютого 2017 року приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_6, відповідно до яких останній отримав у спадок після смерті ОСОБА_11 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_6 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11 на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а був лише зареєстрований за місцем проживання спадкодавця.

Також, на думку позивача, нотаріусом неправильно визначено обсяг спадкового майна, на яке відповідачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на момент відкриття спадщини право на спадкування мали й інші спадкоємці.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_6 20 лютого 2017 року приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. та зареєстровані в реєстрі за №№ 306, 307, 308 недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року, видане ОСОБА_6 приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване в реєстрі за № 306.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року, видане ОСОБА_6 приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване в реєстрі за № 307.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року, видане ОСОБА_6 приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване в реєстрі за № 308.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 був зареєстрований та постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, а отже, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, однак нотаріусом при видачі свідоцтв не встановлено коло спадкоємців та неправильно визначено частку спадкового майна, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції про прийняття ОСОБА_6 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадщини після смерті ОСОБА_11 узгоджуються з матеріалами справи. Обставини справи судом встановлені повно, а доводи апеляційної скарги щодо неправильних мотивів задоволення позову не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову з тих підстав, що ОСОБА_6 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11

Судові рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині встановлення факту визнання відповідача таким, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_11 В частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом судові рішення не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 145/472/17 з Тиврівського районного суду Вінницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_6 є таким, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщини після смерті ОСОБА_11, оскільки відмітка в паспорті про реєстрацію та довідка виконавчого комітету Тиврівської селищної ради № 812 не можуть свідчити про те, що відповідач фактично проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди не надали належної оцінки іншим письмовим доказам (актам) та свідченням свідків, які вказували на те, що ОСОБА_6 фактично не проживав разом з ОСОБА_11 на момент смерті останнього, а відтак спадщини не прийняв.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до касаційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_6 на касаційну скаргу, у якому просив її відхилити через необґрунтованість.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_11

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на майно: 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1; земельні ділянки площею 0,2000 га, цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,1500 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_11 були його дружина ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, син ОСОБА_6 (відповідач) та онуки за право представлення ОСОБА_4 (позивач) та ОСОБА_8, оскільки їх батько, син ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - ОСОБА_10 помер до смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На час смерті ОСОБА_11 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1.

20 лютого 2017 року ОСОБА_6 як спадкоємцю першої черги приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1; на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1; на 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як на одну з підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, якою обгрунтовувано і доводи касаційної скарги, позивач посилалася на те, що ОСОБА_6 не проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Відповідно до пунктів 3.21, 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Факт постійного проживання відповідача зі спадкодавцем на момент смерті останнього підтверджується довідкою № 812, виданою виконавчим комітетом Тиврівської селищної ради 22 грудня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_6 з 12 липня 2002 року по теперішній час зареєстрований в будинку батьків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; копією домової книги на будинковолодіння за вищевказаною адресою; відміткою у паспорті відповідача про місце реєстрації; показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача іншого житла.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 на час смерті батька проживав у приміщенні рятувальної станції, тому не є таким, що прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, є неспроможними, оскільки приміщенні рятувальної станції не є житлом у розумінні статті 379 ЦК України.

Крім того, зі спадкової справи № 02/2017 вбачається, що 04 січня 2017 року приватний нотаріус Смоляк Л. С. прийняла заяву ОСОБА_6 про прийняття спадщини, тим самим визнав його таким, що прийняв спадщину в установленому законом порядку та вирішив питання про наявність в нього права на спадкування.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій, встановивши обставини у справі у їх сукупності та дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 є таким, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті свого батька.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині встановлення факту прийняття відповідачем спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року було зупинено виконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2018 року в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_11 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило