Дата документу 06.02.2019 Справа № 334/7249/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 334/7249/17 Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є. Номер провадження 22-ц/807/314/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2018 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 06.10.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений договір б/н, за яким відповідач отримав кредит в сумі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_3 станом на 19.10.2017 року має заборгованість у розмірі 15491,92 грн., яка складається з наступного: 6287,08 грн. - заборгованість за кредитом; 3528,18 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4462,76 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина); 713,90 гривень - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 15491,92 грн. за кредитним договором № б/н від 06.10.2014 року, а також судові витрати, які були ними понесені у зв'язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 1600,00 гривень.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк.

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом.

За положеннями ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 14.03.2013 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, згідно якої позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9 зв).

06.10.2014 року позичальник звернувся до Банку із заявою про зміну персональних даних та отримав кредитну картку №НОМЕР_1 з строком дії до 04/18 та кредитним лімітом 3800,00 грн. (а.с.70, 71).

Згідно з підпунктом 2.2. пункту 2 Постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», чинної на час виникнення спірних правовідносин, ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Приєднання позивача до Умов та Правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України - це договір, за яким умови договору визначені заздалегідь однією із сторін, може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до договору в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді. Частина 2 статті надає стороні, що приєдналась, право розірвати або змінити договір, але в установлених в нормі закону випадках.

Процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальниками стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальників засвідчується відповідними записами та їх підписами в заяві, оскільки в іншому випадку втрачається мета та сенс матеріальної норми: ч. 1 ст. 634 ЦК.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частина друга статті 1067 ЦК України передбачає обов'язок банку укласти договір банківського рахунка з клієнтом на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із матеріалів справи вбачається, що анкета-заява має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, при укладанні договору відповідач був ідентифікований. Згідно виписки по картрахунку банк встановив кредитний ліміт та позичальник отримав картку.

Відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Рух коштів по рахунку картки свідчить про користування кредитним лімітом та часткове погашення боргу.

Підписання позичальником зазначеної анкети-заяви, активація ним картки, користування картковим рахунком та часткове погашення заборгованості свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Крім того, самим позичальником не було надано інших Умов та правил, а саме тих, з якими він погоджувався під час підписання анкети-заяви, отже у суду не було підстав вважати, що такі існували та відрізнялися від представлених банком.

З огляду на наведене та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов'язок спростувати той факт, що надані суду AT КБ «Приватбанк» умови надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою не є частиною укладеного договору, що відповідачем зроблено не було, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка-спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно з п.п. 15.2 та п.п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору.

Виходячи із положень ст. 642 ЦК України, своїми діями позичальник погодився із запропонованими умовами договору. Судом не встановлено, що позичальник не знав та не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг.

Отримання кредиту та розмір заборгованості неоспорений позичальником.

Згідно ст. 536 ЦК України: За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Згідно з ст. 48 Закону надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Згідно ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, позивачем були надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, які не спростовані ні судом, ні відповідачем.

За приписами п.п. З, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії

Пунктом 5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тобто, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Відповідач про втрату картки не заявляв, з заявами щодо несакціонованого використання коштів до банку не звертався, кредитні кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно відповідач мав в наявності платіжну карту, знав ПІН - код властивий даній карті, який видавався в спеціальному конверті при отриманні картки і відомий тільки Держателю картки.

Докази видачі кредитних коштів знаходяться в матеріалах справи, відповідачем не спростовано що він не отримував кошти або їх отримала інша особа. З приводу оформлення кредитного договору чи втрати паспорту до правоохоронних органів не звертався.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові докази у вигляді виписки по рахунку не були надані до суду першої інстанції, з причин які не залежали від волі позивача, заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції розглянув справу без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказах.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Із наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав отриману суму кредитного ліміту, унаслідок чого станом на 19.10.2017 року має заборгованість - 15491, 92 грн., з яких: 6287,08 грн. - тіло кредиту; 3528,18 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 4462,76 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 713.90 грн. - штраф (процентна складова), яка і підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що у справі наявні всі належні та допустимі докази укладання між сторонами договору та видачі на підставі нього коштів, жодного доказу наданого Банком відповідачем та судом не спростовано.

Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором, жодна зі сторін не спростувала докази надані Банком щодо цього факту.

З огляду на наведене, вимоги банку є обґрунтованими.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами наданий позивачем розрахунок, не здійснено свого розрахунку, тому колегія суддів, перевіривши правильність наведеного розрахунку, при вирішення даного спору виходить із розрахунку, який міститься в матеріалах справи.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про задоволення позову.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 600 грн., сплачений АТ КБ "ПриватБанк" (стара назва ПАТ КБ "ПриватБанк") при поданні позовної заяви, а також судовий збір у розмірі 2 400 грн., сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, разом - 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту: "Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (стара назва ПАТ КБ "ПриватБанк") заборгованість за кредитним договором у сумі 6287,08 грн. - тіло кредиту; 3528,18 грн. - відсотки за користуванням кредитом; 4462,76 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 713.90 грн. - штраф (процентна складова), а всього 15 491 грн. 92 коп.(п'ятнадцять тисяч чотириста дев'яноста одна гривня 92 коп.).

Стягнути ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (стара назва ПАТ КБ "ПриватБанк") судовий збір в сумі - 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: