Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 158/2073/15-ц

провадження № 61-15974св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя- доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Прилуцький»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилуцький» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року у складі судді Пономарьової О. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від06 травня 2016 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Прилуцький» (далі - СГВК «Прилуцький») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просив розірвати договір найму житла між СГВК «Прилуцький» і ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Позов мотивований тим, що відповідачі проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , займаючичастину вказаного будинку (квартиру АДРЕСА_3 . Користуючись зазначеним житловим приміщенням на умовах оренди, починаючи з 2008 року припинили сплачувати орендну плату за користування житлом, у зв`язку із чим рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь СГВК «Прилуцький» заборгованість за користування житлом за 62 місяці. Однак, це судове рішення ОСОБА_1 не виконано.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 травня 2016 року, у позовівідмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутність договору найму житла у письмовій формі унеможливлює застосування статтей 825, 826 ЦК України про розірвання договору за рішенням суду на вимогу наймодавця та виселення відповідачів без надання іншого житла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2016 року СГВК «Прилуцький» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 травня 2016 року й ухвалити нове рішення, про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

29 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою..

У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 03 червня 2019 року № 470/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

28 листопада 2019 рокуухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновок суду про необхідність повторного укладання договору найму є помилковим, оскільки відповідно до статті 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Отже, до СГВК «Прилуцький», як до правонаступника, перейшли всі права і обов`язки наймодавця після реорганізації колгоспу ім. 30 років Жовтня без обов`язкового укладання додаткових договорів.

Аргументи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить відхілити касаційну скаргу позивача та залишити оскаржувані судові рішення в силі, посилаючись на те, що суди дослідили у повному обсязі докази, і правильно зазначили, що згідно зі статтями 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, натомість письмового договору найму житлового приміщення не було.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що СГВК «Прилуцький» на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2008 року належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_2 , в якому зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року з ОСОБА_1 на користь СГВК «Прилуцький» стягнуто 3 100,00 грн заборгованості за користування житлом.

Відповідач ОСОБА_1 з 1986 року постійно проживає у 1/2 частині будинку на АДРЕСА_2 . Житлове приміщення їй було надано колгоспом ім. 30 років Жовтня, якому цей будинок належав на праві власності.

Правонаступником колгоспу ім. 30 років Жовтня є СГВК «Прилуцький».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до статті 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Розірвання договору найму житла врегульовано статтею 825 ЦК України, відповідно до якої договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця, зокрема, у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (стаття 826 цього Кодексу).

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 108 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність договору найму житла у письмовій формі унеможливлює застосування статтей 825, 826 ЦК України про розірвання договору за рішенням суду на вимогу наймодавця та виселення відповідачів без надання іншого житла.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, виходив з того, що позивач не довів позовні вимоги, на підтвердження позовних вимог не надав доказинайму (оренди) жилового приміщення, укладеного відповідно до ЦК України.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що розірвання договору за ініціативою наймодавця можливе лише з підстав, передбачених законом. Такі підстави визначені частиною другою статті 825 ЦК України та статтею 108 ЖК Української РСР і передбачають різні наслідки для особи.

Європейський суд з прав людини зазначав, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом (справа «Садов`як проти України, рішення від 17 травня 2018 року).

У справі, що є предметом перегляду, суди установили, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року за позовом СГВК «Прилуцький» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування житлом, а також ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької сільської ради, третя особа, - СГВК «Прилуцький», про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю встановлено, що між СГВК «Прилуцький» та ОСОБА_1 є договірні відносини з найму житлового приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року також установлено, що ОСОБА_1 не вносить протягом тривалого часу (з березня 2008 року) плату за користування житлом, яким вона користується згідно з договором найму.

Із матеріалів справи випливає, що між сторонами існує спір щодо правової підстави проживання відповідачів у спірному будинку.

Згідно з матеріалами справи рішенням Ківерцівського районого суду Волинської області від 16 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької сільської ради, третя особа, - СГВК «Прилуцький», про визнання права власності за набувальною давністю, яке набрало законної сили, у позові відмовлено. Суд встановив, що відповідач з членами своєї сім`ї проживає у спірному будинку з 1986 року, місце проживання не змінювала. Згідно з рішенням загальних зборів співвласників СГВК «Прилуцьке» від 23 грудня 2003 року вирішено житлові будинки, які перебувають на балансі господарства і які надані колишнім та тепершнім працівникам господарства в користування, продавати останнім після експертної оцінки інвентарбюро.

Верховний Суд виходить із встановлених судами обставин справи, недоведення позивачем конкретної підстави проживання відповідачів у спірному будинку, (стаття 825 ЦК України, стаття 61 ЖК Української РСР) наявності спору між сторонами щодо підстави проживання та користування житлом, дійшов висновку, що розірвання договору найму та виселення відповідачів не є пропорційним між правом відповідачів на користування житлом та правом власності позивача на будинок.

Верховний Суд зауважує, що виселення відповідачів за встановлених судами обставин буде надмірним для них тягарем, оскільки іншого житла вони не мають, а зв`язок із спірним житлом у них є досить тривалим.

Верховний Суд зазначає, що виселення є крайньою формою втрати відповідачами житла, позивач не навів переконливих аргументів для їх виселення, тому висновки судів про відмову в позові є обгрунтованими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди із судовими рішеннями та переоцінки доказів у справі, а встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилуцький» залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко