ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа № 727/3098/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар - Скрипка С.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ в натурі спільного майна, головуючий у І-й інстанції - Чебан В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_12 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що їм на праві спільної часткової власності (2/3 частки позивачу ОСОБА_1 та 1/3 частки ОСОБА_12.) належить квартира спільного заселення АДРЕСА_1 загальною площею 59,16 кв.м, житловою площею 44,30 кв.м., яка складається з кімнати 1-4 площею 16,80 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,50 кв.м, комори 1-9 площею 1,80 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,49 кв.м, частини кухні 1-3 площею 7,09 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,08 кв.м,частини коридору 1-1 площею 2,60 кв.м.

Вказували на те, що відповідачу ОСОБА_3 належить квартира спільного заселення АДРЕСА_1, яка складається з кімнати 1-6 площею 26,50 кв.м, кімнати 1-7 площею 25,70 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,61 кв.м, частини кухні 1-3 площею 8,71 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,32 кв.м, частини коридору 1-1 площею 3,20 кв.м.

Також зазначали, що приміщення загальною площею 25,10 кв.м, а саме: вбиральня 1-8 площею 1,10 кв.м, кухня 1-3 площею 15,80 кв.м, ванна кімната 1-2 площею 2,40 кв.м, коридор 1-1 площею 5,80 кв.м, знаходяться у власності позивачів та відповідачів у справі. При цьому, загальна площа належних позивачам у спільному майні приміщень складає 11,26 кв.м, а відповідачу - 13,84 кв.м.

Посилались на неможливість спільного користування цими приміщеннями особами, які не є членами однієї сім'ї, що спричиняє значні незручності та призводить до конфліктів.

Зважаючи на значну площу належної кожній із сторін частини квартири, існує технічна можливість поділити спільне майно в натурі, переобладнати квартиру спільного заселення в дві окремі ізольовані квартири. Добровільно ж домовитися про поділ в натурі спільного майна та нотаріально посвідчити договір про поділ чи виділ часток в натурі відповідач не погоджується, тому просили поділити в натурі вказані приміщення спільного користування між співвласниками та припинити право спільної часткової власності сторін у справі на ці приміщення.

В суді першої інстанції правонаступником позивача ОСОБА_12 залучено ОСОБА_5

Крім того, співвідповідачами залучено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

З урахуванням уточнених позовних вимог, просили поділити спільне майно в натурі між співвласниками, виділивши у власність:

- спільну часткову позивача ОСОБА_1 - 2/3 частини, а позивача ОСОБА_5 -1/3 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,36 кв.м, житловою площею 44,30 кв.м, яка складається з кімнати 1-4 площею 16,80 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,50 кв.м, комори 1-9 площею 1,80 кв.м, та приміщення площею 11,26 кв.м, згідно варіанту 3 Таблиці № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17053 від 14 вересня 2017, складеного судовим експертом ОСОБА_13

- спільну сумісну власність відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: кімнати 1-6 площею 26,50 кв.м, кімнати 1-7 площею 25,70 кв.м, вбиральні площею 1,10 кв.м, ванної кімнати площею 2,40 кв.м, та приміщення площею 10,34 кв.м. згідно варіанту 3 Таблиці № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17053 від 14 вересня 2017, складеного судовим експертом Лещишиним В.В.

Припинити право спільної часткової власності сторін у справі на приміщення загальною площею 25,10 кв.м, а саме: вбиральні 1-8 площею 1,10 кв.м, кухні 1-3 площею 15,80 кв.м, ванної кімнати 1-2 площею 2,40 кв.м, коридору 1-1 площею 5,80 кв.м в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Зазначають, що для видів робіт, які необхідно здійснити для реалізації запропонованих експертом Лещишиним В.В. варіантів розподілу спірного приміщення дозвіл не вимагається. Відповідність запропонованих змін положенням ДБН автоматично означає їх відповідність, зокрема, і санітарно-епідеміологічним вимогам та правилам пожежної безпеки і не потребує додаткового підтвердження. Як доказ такої відповідності ДБН, суду був наданий висновок будівельно-технічної експертизи. Проте, вказаний висновок був необґрунтовано відкинутий.

Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна не передбачено зазначення точного місця розташування кухонь, санвузлів, їхнього обладнання та їхніх мереж в кожній з новоутворених квартир. Є технічна можливість облаштування нових кухонь витяжками. Безпідставно застосовано правову позицію Верховного Суду України №6-12цс13, оскільки влаштування кухні-їдальні можна вважати «завданням неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі». Відповідачі фактично перетворили жилу кімнату 1-6 на кухню-їдальню. Влаштування санвузла у частині нинішньої кухні вже не буде кухнею, а буде санвузлом, на влаштування каналізації в якому зазначене обмеження не поширюється.

На апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_4 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виділення як позивачам, так і відповідачам кухонь з площею менше нормативної, а також відсутність денного світла в приміщеннях кухонь, відсутність належних вентиляцій з природним спонуканням може завдати неспівмірної шкоди господарському призначенню спірної квартири спільного заселення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності, а саме, 2/3 частки позивачу ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 січня 2017 року, та 1/3 частки ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 17 серпня 2017 року, належить квартира спільного заселення АДРЕСА_1, загальною площею 59,16 кв.м, житловою площею 44,30 кв.м., яка складається з кімнати 1-4 площею 16,80 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,50 кв.м, комори 1-9 площею 1,80 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,49 кв.м, частини кухні 1-3 площею 7,09 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,08 кв.м, частини коридору 1-1 площею 2,60 кв.м.

Відповідачам у справі ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1998 року, виданого Департаментом ЖКГ Чернівецької міської ради належить квартира спільного заселення АДРЕСА_1, яка складається з кімнати 1-6 площею 26,50 кв.м, кімнати 1-7 площею 25,70 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,61 кв.м, частини кухні 1-3 площею 8,71 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,32 кв.м, частини коридору 1-1 площею 3,20 кв.м.

Отже, як позивачам, так і відповідачам належать на праві власності приміщення житлових кімнат в спірній квартирі спільного заселення - по дві житлові кімнати.

Інші приміщення, а саме, вбиральня 1-8 площею 1,10 кв.м, кухня 1-3 площею 15,80 кв.м, ванна кімната 1-2 площею 2,40 кв.м, коридор 1-1 площею 5,80 кв.м знаходяться у спільному користуванні як позивачів, так і відповідачів у справі у відповідній частці. Загальна площа приміщень спільного користування складає 25,10 кв.м.

Між сторонами не досягнуто згоди про поділ цих приміщень спільного користування.

Згідно з вимогами статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 р. ,,Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною часткою власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що переобладнати спірну квартиру спільного заселення у дві ізольовані квартири, не порушуючи житлові права інших співвласників, неможливо.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 55 від 18 червня 2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктами 1, 3 «Порядку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого Постановою КМУ від 7 червня 2017 року №406, визначено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, а саме роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1). Технічне переоснащення згідно з державними будівельними нормами внутрішніх систем опалення, вентиляції, водопостачання, водовідведення, газопостачання (включаючи спеціальне), силових та слабкострумових систем, які забезпечують функціонування будівель і споруд; обладнання (переобладнання) будівель і споруд приладами для ведення відокремленого обліку енергоносіїв, гарячої і холодної води.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 грудня 1992 року № 13, відповідно до якого при вирішенні спорів про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру).

Згідно з положеннями Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна № 127 від 24 травня 2001 року зі змінами та доповненнями, квартирою є сукупність житлових та допоміжних приміщень, які мають окремий вихід. Виділ в натурі можливий при умові ізолювання часток і наявності мінімального складу приміщень. Відповідно до норм ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові споруди. Основні положення», п. 2.22. - в квартирах слід облаштовувати житлові кімнати та підсобні приміщення: кухню (не менше 7 кв.м з природнім освітленням та вентиляцією); вбиральню (0,8 х1,22 м.), ванну кімнату та коридор.

З огляду на викладене, крім висновків судової будівельно-технічної експертизи № 121 від 19 лютого 2018 року та № 17053 від 14 вересня 2017 року, суд також дав належну оцінку іншим доказам у справі, та прийшов до обгрунтованого висновку, що виділення як позивачам, так і відповідачам кухонь з площею менше нормативної, а також відсутність денного світла в приміщеннях кухонь, відсутність належних вентиляцій з природним спонуканням може завдати неспівмірної шкоди господарському призначенню спірної квартири спільного заселення. Позивачами не надано доказів наявності вентиляційних каналів з їх дослідженням на предмет можливості та придатності до використання спеціалізованою установою та відображенням розгортки цих каналів.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при вирішенні спору вимог житлового законодавства щодо можливості виконання переобладнання та перепланування квартири без отримання документів, що дають право на їх виконання, а також без відповідного дозволу, є безпідставними, оскільки суд детально з»ясував всі обставини справи, здобутим доказам дав об»єктивну правову оцінку і постановив судове рішення у відповідності до вимог чинних норм матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б спростували правильні висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 12 лютого 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко