ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №573/1213/19

Номер провадження 22-ц/816/5588/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року в складі судді Замченко А.О., постановлених в м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у липні 2019 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 121465 грн. 25 коп. за кредитним договором б/н від 26 лютого 2013 року, що складається з 2146 грн. 52 коп. - тіла кредиту, 119318 грн. 73 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2013 по 31.07.2018, а також просило стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що між ПриватБанком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 26 лютого 2013 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений ПриватБанком, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування та згоден з ними. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, ПриватБанк має право вимагати повернення всієї суми кредиту або її частини. Станом на 31 травня 2019 року заборгованість склала 238575 грн. 85 коп., з яких: за тілом кредиту - 2146 грн. 52 коп., по процентах за користування кредитом - 230054 грн. 82 коп., за пенею та комісією - 6374 грн. 51 коп., однак позивач просив стягнути лише частину заборгованості у розмірі 121465 грн. 25 коп. за кредитним договором б/н від 26 лютого 2013 року, що складається з 2146 грн. 52 коп. - тіла кредиту та 119318 грн. 73 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2013 по 31.07.2018 року.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2121 грн. 03 коп. - заборгованість за кредитним договором б/н від 26 лютого 2013 року та 33 грн. 62 коп. - судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05.11.2019 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пашкова Сергія Івановича про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 9825 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, ПриватБанк через представника за довіреністю - Крилову О.Л . подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову в повному обсязі. Також, просив скасувати додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05.11.2019 в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь відповідача витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні зазначених вимог відмовити, а в іншій частині оскаржуване додаткове рішення просив залишити без змін.

Доводи скарг мотивує тим, що суд першої інстанції замість відповідача навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у задоволенні позовних вимог, не пославшись на жодний доказ іншої сторони. Крім того, замість того, щоб посилатися на факти суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду, які не є доказовою базою по справі. Зазначає, що в даній справі договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалася обставина укладання чи не укладання кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг свідчить про те, що відповідач погодився з ними. Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин. Зазначає, що суд безпідставно відмовив позивачу у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де платою за користування кредитом є сплата відсотків.

Крім того, в обґрунтування доводів щодо протиправності додаткового рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05.11.2019 року позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем та його представником не доведено справедливість та «повноту» витрат, які фактично понесені ним на правову допомогу. Склад та розмір витрат на правову допомогу входять до предмету доказування по справі. Розмір і порядок оплати правової допомоги мають бути чітко зазначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення оплати визначаються за домовленістю між виконавцем та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Так само не є належним документом і довідка юриста про оплату послуг, адже не відповідає вимогам правил бухгалтерського обліку. Витрати на правову допомогу мають бути підтверджені документально. Крім того, стягуючи з позивача витрати на професійну правничу допомогу суд повинен врахувати положення законодавства про граничний розмір їх компенсації. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Водночас, заявлені позивачем витрати на компенсацію професійної правничої допомоги є неспівмірними із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних, а тому їх сума підлягає зменшенню.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року, в якому останній зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач вказував, що позивачем не надано до суду доказів укладення кредитного договору. Також, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалося, що позивач не подав до суду доказів, що між сторонами виникли кредитні правовідносини та стосовно того, що банк надавав грошові кошти. Розрахунок заборгованості, анкета - заява, витяг з умов та правил кредитування не є допустимими доказами укладання договору кредиту та отримання кредитних коштів. Сам кредитний договір не визнавався відповідачем, про що останній вказав у відзиві. Вказує, що якщо не було укладено договору, то не може іти мови про стягнення відсотків. Крім того, позивач звернувся до суду із пропуском строків позовної давності. Вказує, що позивач посилається на тарифи банку за 2014 - 2015 роки, проте сам договір був укладений 26.02.2013 року. Вказує, що позивач, всупереч вимог чинного законодавства збільшив розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами не попередивши при цьому відповідача з 30 % до 43,2 %. Крім того, в самій анкеті - заяві не зазначено яку саме картку бажав намір отримати відповідач, а також не зазначено розмір кредитного ліміту. Зазначає, що позивачем не було надано доказів того, що на момент укладання договору існували Умови та правила саме в такому вигляді в якому вони були надані позивачем і що саме з цим документом ознайомився та погодився відповідач. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, а тому під час укладання договору не було досягнуто всіх істотних умов договору в розумінні ЦК України, не визначена сума надання кредиту. Вказує, що під час укладання спірного договору у позивача була відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій. Крім того, відповідач пропустив строки позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки термін дії кредитної картки відповідача закінчився.

Відзив від відповідача на апеляційну скаргу на додаткове рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05.11.2019 року до апеляційного суду не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року оскаржується ПриватБанком лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування тілом кредиту та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05.11.2019 року лише в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд законність та обґрунтованість судових рішень в не оскаржуваній частині не переглядаються.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів у встановленому законом порядку, що підписуючи Анкету - заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, розміщених на сайті, відповідач погоджувалась саме з тими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, яків надав позивач до суду. Крім того, в Анкеті - заяві від 26 лютого 2013 року відсутній обов`язок відповідача по сплаті банку процентів, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися частиною кредитного договору. З огляду на це, суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 26 лютого 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості за договором від 26 лютого 2013 року станом на 31.05.2019 р. вбачається, що заборгованість склала 238575 грн. 85 коп., з яких: за тілом кредиту - 2146 грн. 52 коп., по процентах за користування кредитом - 230054 грн. 82 коп., за комісією - 6374 грн. 51 коп. (а.с. 5-6). Водночас, позивач просив стягнути лише частину заборгованості у розмірі 121465 грн. 25 коп. за кредитним договором б/н від 26 лютого 2013 року, що складається з 2146 грн. 52 коп. - тіла кредиту та 119318 грн. 73 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2013 по 31.07.2018 року.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює фінансова установа, в даному випадку ПриватБанк. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, проценти за користування позиченими коштами за своєю правовою природою поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 26 лютого 2013 року процентна ставка не зазначена, наданий банком Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний.

В обґрунтування вказаних вимог ПриватБанк зазначав, що підпис ОСОБА_1 в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт її ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку.

На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та витяг з архіву Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, та в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком в період з часу виникнення спірних правовідносин (26 лютого 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору.

Надані позивачем витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також, Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що наявність підпису на анкеті-заяві свідчить про укладення кредитного договору з одночасним узгодженням всіх істотних його умов.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПриватБанк не дотримався вимог добросовісності, розумності і справедливості та переклав на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів ознайомлення відповідача з умовами кредитування, ціною договору, що становлять його істотні умови, а також не спростовано висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довела наданими нею до суду квитанціями ту обставину, що вона сплатила за надання правничої допомоги грошові кошти в сумі 12700 грн. 00 коп., однак реальні витрати відповідача на надання їй правничої допомоги становлять 10 000 грн., і з урахуванням пропорційності задоволених на користь позивача вимог, з позивача підлягає стягненню на користь відповідача відшкодування витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 9825 грн. 00 коп.

Колегія суддів не може погодитися повністю з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип пропорційності, відповідно до якого, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вирішуючи питання суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачу надано правничу послугу у вигляді опрацювання та ознайомлення з матеріалами справи в сумі 4500 грн. 00 коп. Враховуючи те, що фактично вказане ознайомлення та опрацювання матеріалів справи відбулося відразу після подання позовної заяви, копія якої з додатками направлялася відповідачу, а також враховуючи обсяг вивчених документів та ту обставину, що фактично дана справа є малозначною та розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів частково погоджується з доводами банку, що викладені в апеляційній скарзі на додаткове рішення та приходить до висновку про не співмірність вартості наданої послуги складності справи та часу необхідному для проведення вказаної процесуальної дії, та вважає за необхідне зменшити розмір витрат за вказаний вид професійної правничої допомоги до 1000 грн. 00 коп.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з позивача витрат на надання професійної правничої допомоги шляхом їх зменшення до 6825 грн. 00 коп.

Разом з тим, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року підлягає залишенню без змін у відповідності до ст. 375 ЦПК України.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367; п. 2 ч. 1 ст. 374; 375, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року зміни, виклавши абзац другий резолютивної частини додаткового рішення у такій редакції:

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 6825 грн 00 коп. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко