Справа № 462/993/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Трипалюк А.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Концерн «Хлібпром» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, покликаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді комірника складу нереалізовованої продукції. 28 грудня 2015 року її не допустили до робочого місця. Наказом №355 від 25 грудня 2015 року її з 28 грудня 2015 року переміщено на посаду комірника нереалізованої продукції експедиційного відділу виробничого підрозділу «Цех кондитерських виробів», однак з даним наказом її не було ознайомлено. Наказом №011 від 18 січня 2016 року її було звільнено з роботи за прогули без поважних причин. Вважає, що її звільнення є незаконним, вона прибула на робоче місце, однак на прохідній заводу її не пропустили на робоче місце, про винесення роботодавцем наказу №355 від 25 грудня 2015 року, яким її було переміщено на інше робоче місце їй було невідомо, з жодними наказами, актами та іншими документами відповідач її не ознайомлював. Просить визнати незаконним та скасувати накази ПАТ «Концерн «Хлібпром» №355 від 25 грудня 2015 року «Щодо особового складу», №011 від 18 січня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити її на посаді комірника нереалізованої продукції експедиційного відділу виробничого підрозділу «Львівський хлібзавод №1» ПАТ «Концерн «Хлібпром», стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні позов заперечили у повному обсязі, покликаючись на те, що при звільненні позивача відповідачем дотримано усіх вимог законодавства України, оскільки ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 28 грудня 2015 року по 18 січня 2016 року, хоча була ознайомлена з наказом про її переміщення на посаду комірника нереалізованої продукції експедиційного відділу виробничого підрозділу «Цех кондитерських виробів» з 28 грудня 2015 року, жодних пояснень не надала, на засідання профспілкового комітету не зявилась. Просять у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю.

25 жовтня 2016 року представником позивача заявлено клопотання про витребування у ПАТ «Концерн «Хлібпром» документів, яке судом задоволено.

06 липня 2018 року, представником позивача заявлено клопотання про допит свідків, яке судом задоволено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю

Судом встановлено, що відповідно до наказу №355 від 25 грудня 2015 року позивача ОСОБА_1 комірника нереалізованої продукції експедиційного відділу виробничого підрозділу «Львівський хлібзавод №1» ПАТ «Концерн Хлібпром» з 28 грудня 2015 року переміщено на посаду комірника нереалізованої продукції складу №4 експедиційного відділу виробничого підрозділу «Цех кондитерських виробів» ПАТ «Концерн Хлібпром», що розташований за адресою м. Львів, вул. Східна, 45 з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці. /а.с. 107/

Відповідно до акта про відмову від ознайомлення із наказом про переміщення від 25 грудня 2015 року, ОСОБА_1 зачитано наказ №355 від 25 грудня 2015 року, однак ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з даним наказом. /а.с. 108/

У відповідності до наказу ПАТ «Концерн Хлібпром» №011 від 18 січня 2016 року у звязку з відсутністю на робочому місці без поважних причин ОСОБА_1 була звільнена за прогул згідно з п. 4. ч. 1. ст. 40 КЗпП України. /а.с. 14/

У відповідності до постанови Верховного Суду України №6-1264цс17 від 09 серпня 2017 року, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

У відповідності до актів про відсутність працівника на робочому місці від 28 грудня 2015 року, 29 грудня 2015 року, 30 грудня 2015 року, 31 грудня 2015 року, 04 січня 2016 року, 05 січня 2016 року, 06 січня 2016 року, 08 січня 2016 року, 11 січня 2016 року, 12 січня 2016 року, 13 січня 2016 року, 14 січня 2016 року, 15 січня 2016 року, 18 січня 2016 року та доповідних-службових записок Начальника експедиційного відділу Виробничого підрозділу «Цех кондитерських виробів» ПАТ «Концерн Хлібпром» від 28 грудня 2015 року та 30 грудня 2015 року, з 28 грудня 2015 року по 18 січня 2016 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці. /а.с. 109, 110, 119, 143, 145, 154-157, 172-175/

Однак, дані доповідні-службові записки та акти не зареєстровані ПАТ «Концерн Хлібпром», а тому не можливо встановити дату написання таких та їх автентичність.

Крім того, акти про відсутність працівника на робочому місці від 30 грудня 2015 року, 31 грудня 2015 року, 04 січня 2016, 05 січня 2016 року, 08 січня 2016 року, 11 січня 2016 року, 12 січня 2016 року, 13 січня 2016 року, 14 січня 2016 року, 15 січня 2016 року, 18 січня 2016 року складені лише о 09.30 год., однак такими актами засвідчено відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці протягом усього робочого дня 30 грудня 2015 року, 31 грудня 2015 року, 04 січня 2016, 05 січня 2016 року, 08 січня 2016 року, 11 січня 2016 року, 12 січня 2016 року, 13 січня 2016 року, 14 січня 2016 року, 15 січня 2016 року, 18 січня 2016 року. /а.с. 119, 143, 145, 154-157, 172-175/

Також, як вбачається із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогулом вважається відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, однак вищевказаними актами, складеними о 09.30 год., тобто до настання трьох годин від початку робочого дня, а відтак такими актами не можливо встановити вчинення позивачем саме прогулу.

Окрім цього, згідно наказу №011 від 18 січня 2016 року позивача ОСОБА_1 звільнено 25 грудня 2015 року за прогули без поважних причин, однак як вбачається із актів про відсутність працівника на робочому місці, на які покликаються представники відповідача, жоден з таких не засвідчує відсутність позивача на робочому місці до 25 грудня 2015 року, тобто, до моменту звільнення позивача. /а.с. 14/

А також, наказ №011 складено 18 січня 2016 року та підставою для звільнення позивача зазначено акти про відсутність працівника на робочому місці від 28 грудня 2015 року-18 січня 2016 року та протокол засідання профспілкового комітету від 18 січня 2016 року, однак позивача звільнено з 25 грудня 2015 року, тобто до моменту засідання профспілкового комітету та з огляду на майбутні ймовірні прогули позивача ОСОБА_1 /а.с. 14/

Крім того, при винесенні наказу №011 від 18 січня 2016 року ПАТ «Концерн Хлібпром» лише формально зазначено причину звільнення позивача ОСОБА_1 без уточнення та формулювання у чому проявився прогул, протягом якого часу та за яким саме робочим місцем була відсутня ОСОБА_1

Відповідно до абз. 2 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Однак, згідно акта про відсутність на засіданні профспілки від 11 січня 2016 року ОСОБА_1 була відсутня на засіданні профспілкового комітету з 15.00 год. до 16.00 год., але даний акт складено особами, які не були присутні на засіданні проспілкового комітету 11 січня 2016 року, що стверджується протоколом засідання профспілкового комітету від 11 січня 2016 року, а також такий акт складено о 15.30 год., хоча ним засвідчено відсутність позивача ОСОБА_1 з 15.00 год. до 16.00 год. /а.с. 161, 162/

Окрім цього, подання ПАТ «Концерн Хлібпром» від 30 грудня 2015 року про надання згоди на звільнення за прогули без поважних причин ОСОБА_1 отримано Головою профспілкового комітету 05 січня 2016 року, однак попередження про засідання профспілкового комітету направлено 30 грудня 2015 року, тобто до отримання Головою профспілкового комітету такого подання. /а.с. 117, 124/

Також, попередження про необхідність явки ОСОБА_1 у засідання профспілкового комітету від 30 грудня 2015 року, 11 січня 2016 року, 13 січня 2016 року підписані ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не є членами профспілкового комітету, а відтак, суду не надано доказів повідомлення профспілковим комітетом ОСОБА_1 про засідання профспілкового комітету. /а.с. 117, 152, 163/

Згідно актів про неявку для подачі пояснень ПАТ «Концерн Хлібпром» від 31 грудня 2015 року, 04 січня 2016 року, 06 січня 2016 року ПАТ «Концерн Хлібпром» звертався до ОСОБА_1 з проханням надати пояснення відсутності на роботі, проте ОСОБА_1 пояснень причин відсутності на роботі не надала. /а.с. 142, 150, 151/

Однак, представниками відповідача не надано суду належних та достатніх доказів щодо належного направлення листів №102/07 від 28 грудня 2015 року, №1/07 від 04 січня 2016 року позивачу ОСОБА_1 про необхідність її явки у ПАТ «Концерн Хлібпром» для надання пояснень відсутності її на роботі, оскільки з наданих суду квитанцій від 28 грудня 2015 року, 04 січня 2016 року не можливо встановити відправника, адресу отримувача, а також які саме документи були направлені. /а.с.111, 113, 144, 149/

Крім того, представниками відповідача не надано суду жодних належних, достатніх, допустимих, достовірних доказів направлення листа №4/07 від 16 січня 2016 року позивачу ОСОБА_1 /а.с. 171/

А також, суд не бере до уваги покликання представників відповідача на належне повідомлення позивача ОСОБА_1 про необхідність її явки у ПАТ «Концерн Хлібпром» для надання пояснень відсутності її на роботі, явки на засідання профспілкового комітету, оскільки такі документи направлялись на адресу: м. Львів, вул. Городоцька, 168, хоча позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що достеменно було відомо відповідачу, що стверджується описом вкладення у цінний лист ПАТ «Концерн Хлібпром» ОСОБА_1 від 18 січня 2016 року, від 04 січня 2016 року, які направлені за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 168/19.

Крім того, акт про відмову від ознайомлення із наказом про переміщення від 25 грудня 2015 року не зареєстрований ПАТ «Концерн Хлібпром», внаслідок чого суд позбавлений можливості переконатись у даті його складення та достовірності відомостей, які вказані у такому, а також, представниками відповідача не надано суду жодних доказів надіслання позивачу даного наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Суд вважає, що згода виборного органу первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору з працівником, який є її членом повинна бути чіткою, вмотивованою, з обєктивним дослідженням усіх доказів, встановлення причин порушення працівником трудового законодаства та з посиланням на конкретні норми закону, які порушуються працівником, з метою захисту трудових прав працівника.

Однак, у повідомленні Голови профспілкового комітету ПАТ «Концерн Хлібпром» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул від 18 січня 2016 року лише формально зазначено про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із прогулами без поважних причин, хоча ОСОБА_1 не викликалась членами профспілкового комітету у засідання та розгляд подання роботодавця проводився у відсутності позивача ОСОБА_1, чим грубо порушено її трудові права. /а.с. 184/

Крім того, як вбачається із абз. 2 п. 1 протоколу профспілкового комітету ПАТ «Концерн Хлібпром» від 189 січня 2016 року профспілковим комітетом 18 січня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1.А. була відсутня на роботі з 28 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року, хоча згідно п. 2 даного протоколу профспілковим комітетом досліджувались «документи», без вказання їх назви, змісту, дати та походження, якими встановлено відсутність ОСОБА_1 на роботі 28 грудня 2015 року, 29 грудня 2015 року та 30 грудня 2015 року.

Внаслідок вищевказаного, на переконання суду, ПАТ «Концерн «Хлібпром» не ознайомлено позивача ОСОБА_1 належним чином із наказом №355 від 25 грудня 2015 року «Щодо особового складу», наказ №011 від 18 січня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» винесено формально, без врахування усіх істотних обставин, а також, даний наказ винесено 18 січня 2016 року, хоча позивача звільнено з 25 грудня 2015 року, а тому, суд вважає, що такі накази ПАТ «Концерн «Хлібпром» слід скасувати та поновити ОСОБА_1 на посаді комірника нереалізованої продукції експедиційного відділу виробничого підрозділу «Львівський хлібзавод №1» ПАТ «Концерн «Хлібпром».

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи положення розділу 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із наступними змінами, виходячи з розрахунку 90,48 грн. середнього заробітку помноженого на 744 робочих днів за період з 25 грудня 2015 року по 30 січня 2019 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 67317,12 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 2114,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Концерн «Хлібпром» №355 від 25 грудня 2015 року «Щодо особового складу».

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Концерн «Хлібпром» №011 від 18 січня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)».

Поновити ОСОБА_1 на посаді комірника нереалізованої продукції експедиційного відділу виробничого підрозділу «Львівський хлібзавод №1» Публічного акціонерного товариства «Концерн «Хлібпром» з 25 грудня 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Концерн «Хлібпром» /місто Львів, вулиця Хлібна, 2, / на користь ОСОБА_1 /місто Львів, вулиця Городоцька, 168/19, рнокпп / 67317 /шістдесят сім тисяч триста сімнадцять/ гривень 12 копійок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 1869 /одну тисячу вісімсот шістдесят дев'ять/ гривень 92 копійки допустити до негайного виконання.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Концерн «Хлібпром» /місто Львів, вулиця Хлібна, 2, / у дохід держави 2114 /дві тисячі сто чотирнадцять/ гривень 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_7

Копія вірна.

Суддя: А.І. Ліуш