Провадження № 22-ц/801/104/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуСправа № 127/10534/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.
розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Романюк Л.Ф., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

05 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатись.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , яка проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 і знаходиться на її утримані.
ОСОБА_3 є студенткою І курсу денної форми навчання медичного факультету № 1 за спеціальністю «медицина» у навчальному закладі Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, термін навчання з 01 вересня 2017 року до 01 липня 2023 року.
Для нормального існування дочки їй потрібні кошти на проїзд, харчування, одяг, придбання канцелярських товарів, медичної літератури, проте, ОСОБА_2 допомоги не надає, хоча є працездатною особою - військовослужбовцем, має постійне місце роботи та дохід, тобто може і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Виходячи з наведеного, положень статті 199 СК України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з 05 травня 2018 року до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, в розмірі 1/4 частки доходу від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з 05 травня 2018 року до досягнення дочкою двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач полковник Збройних Сил України, 11 жовтня 2018 року звільнений в запас за станом здоров`я, має у власності житловий будинок, два автомобілі, декілька земельних ділянок, тому виходячи із засад розумності і справедливості, а також найкращого забезпечення інтересів ОСОБА_3 , беручи до уваги її потребу в матеріальній допомозі з боку батька, на користь позивача з відповідача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 05 травня 2018 року, на період навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова та не більше ніж до досягнення донькою 23-х років.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що повнолітня дочка відповідача потребує матеріальної допомоги і визначив розмір аліментів у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) лише з огляду на те, що дитина не можу працювати у зв`язку з навчанням. При цьому, суд залишив поза увагою те, що дочка відповідача навчається за державним замовленням і у зв`язку з цим не потребує оплати навчання. Позивачем не надано суду доказів, який саме розмір витрат несе дочка відповідача на проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Судом помилково стягнуто аліменти на користь позивача, а не на користь повнолітньої дитини та не зазначено про стягнення аліментів на період навчання до досягнення дочкою 23 років.
Крім цього зазначає, що місцевим судом не встановлено точний розмір доходу відповідача, який з усього рухомого та нерухомо майна отримує дохід лише за оренду земельних ділянок в сумі 1168 гривні 84 копійки на рік, та має у власності лише один автомобіль, а не два як зазначено в рішенні суду, надає утримання малолітньому сину ОСОБА_3 , а також матері ОСОБА_4 , 1942 року народження, сплачує щомісячно 5500 гривень за оренду житла, стан здоров`я відповідача, який не працює, так як 11 жовтня 2018 року звільнений в запас за станом здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 серпня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис № 1808. Згідно зазначеного свідоцтва батьком є ОСОБА_2 , матір`ю є ОСОБА_1 . Зазначена обставина визнається сторонами. /а.с. 24/.
Відповідно до довідки № 268 від 26 квітня 2018 року ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 25/.
Згідно з довідкою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 632 від 25 квітня 2018 року ОСОБА_3 навчається у Вінницькому національному медичному університеті на 1 курсі денної форми навчання медичного факультету № 1 за спеціальністю медицина, за державним замовленням /а.с. 11/.
Відповідно до довідки № 30135 від 11 квітня 2018 року військовослужбовець ОСОБА_2 проходить військову службу у Кадровому центрі Сухопутних військ ЗСУ, знаходиться на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_2 з 10 квітня 2017 року по даний час. Розмір грошового забезпечення за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року становить 132078,34 гривні. Розмір стягнутих аліментів на дочку ОСОБА_3 з квітня 2017 року по квітень 2018 року становить 32524,32 гривні. /а.с.26/.
Відповідно до договору оренди житла від 15 травня 2017 року ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , орендна плата за користування житлом на один календарний місяць становить 5500 гривень /а.с. 40-42/.
Відповідно до копії декларації ОСОБА_2 за 2017 рік, заробітна плата отримана за основним місцем роботи (Вінницький обласний військовий комісаріат) становить 35209 гривень, а також дохід за надання майна в оренду 6953 грн., заробітна плата отримана за основним місцем роботи (Військова частина НОМЕР_2 ) 160093 гривні, крім того, за ОСОБА_2 зареєстровано житловий будинок, загальною площею 59,9 кв.м. в с. Путівці Вінницького району, квартира в спільній сумісній власності, загальною площею 58,7 кв.м., а також п`ять земельних ділянок та два автомобілі /а.с. 55-60/.
11 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звільнений в запас за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу № 542 Начальника Генерального штабу Гловнокомандувача Збройних Сил України /а.с. 85-87/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач полковник Збройних Сил України, 11 жовтня 2018 року звільнений в запас за станом здоров`я, має у власності житловий будинок, два автомобілі, декілька земельних ділянок, тому виходячи із засад розумності і справедливості, а також найкращого забезпечення інтересів ОСОБА_3 , беручи до уваги її потребу в матеріальній допомозі з боку батька, на користь позивача з відповідача підлягають до стягнення аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 05 травня 2018 року на період навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова та не більше ніж до досягнення донькою 23-х років.
Зазначений висновок суду першої інстанції не повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Суд першої інстанції, встановивши обставини у справі та дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно з вимогами чинного законодавства ОСОБА_2 як батько ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати свою дочку, яка продовжує навчання та потребує у зв`язку із чим матеріальної допомоги.

Відповідачем не доведено відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України те, що він не має можливості надавати допомогу на утримання дочки на період її навчання, тоді як позивачем надано достатньо доказів на підтвердження майнового стану відповідача та наявності у нього можливості надавати таку допомогу.

Аргументи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не встановлено точний розмір доходу відповідача, який з усього рухомого та нерухомо майна отримує дохід лише за оренду земельних ділянок в сумі 1168 гривні 84 копійки на рік, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки у власності відповідача знаходиться рухоме та нерухоме майно, він оформляє пенсію як військовослужбовець, має право на грошове забезпечення після звільнення, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання.
При цьому відповідачем у порушення вимог статей 81 ЦПК України не спростовано обставини того, що його дачка у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги.

Наданий відповідачем договір оренди житла суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він сплачує оренду за житло (квитанції) та несе у зв`язку з цим витрати.

Посилання відповідача на те, що він надає допомогу матері не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка навчається та потребує у зв`язку з чим матеріальної допомоги. Крім цього, мати відповідача ОСОБА_4 отримує пенсію та крім відповідача має ще двох синів, які також повинні нести витрати по утриманню матері.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мала право на звернення до суду із даним позовом не в своїх інтересах, а в інтересах їх дочки ОСОБА_3 , і суд першої інстанції незаконно стягнули аліменти саме на користь ОСОБА_1 .

Вимогами частини третьої статті 199 СК України встановлено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самих дочки, сина, які продовжують навчання.

Таким чином, ОСОБА_1 , з якою проживає повнолітня дочка сторін, мала право на звернення до суду із даним позовом.

Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що положеннями статті 201 СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України).

Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів з урахуванням нижньої межі - 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру аліментів на повнолітню ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, підлягає зміні відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України.

Крім цього, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в сумі 704 гривень 80 копійок є незаконним, оскільки ОСОБА_2 є учасником бойових дій та відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704 гривні 80 копійок слід компенсувати за рахунок держави. Аналогічним чином слід компенсувати також судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057 гривень 20 копійок.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції. -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2018 року в частині визначення розміру аліментів на повнолітню ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, змінити.

Викласти резолютивну частину рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2018 року у наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, в розмірі 1/4 частки доходу від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до припинення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, починаючи з 05 травня 2018 року.
Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держависудового збору за подання позовної заяву в сумі 704 гривні 80 копійок скасувати.
Компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704 гривні 80 копійок та за подання апеляційної скарги в сумі 1057 гривень 20 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом
Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.