АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/71/19Головуючий по 1 інстанції Опалинська О.П.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі

суддів: Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М., Попова М.В.

за участю:

скаржника ОСОБА_3

представника скаржника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року (постановлену суддею Опалинською О.П.) в цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенка Р.А.,- :

в с т а н о в и в :

26 березня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з скаргою на дії головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенка Р.А.

Скаргу мотивовано тим, що у провадженні головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаської області Яровенка Р.А. знаходиться виконавче провадження №45853560 щодо виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_6 до нього - ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Згідно рішення суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2014 року і до повноліття дитини.

ОСОБА_3 послався на те, що не має сталого джерела заробітку, але вчасно сплачує аліменти, які стягнуто з нього за рішенням суду, перераховуючи кошти на ім'я ОСОБА_6 і вважає, що станом на 17 березня 2018 року сума сплачених ним аліментів перевищує на 1788 гривень 28 копійок.

Однак, незважаючи на докази, які надав ОСОБА_3 на підтвердження сплати грошових коштів на ім'я ОСОБА_6, головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенком Р.А., в межах виконавчого провадження, 17 березня 2018 року винесено постанови про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії.

Крім того, ОСОБА_3 вказує на те, що у постанові головного державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не міститься інформація про суму заборгованості по аліментах, в ній зазначено, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24030 гривень 17 копійок, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Вважає, що у постанові не обґрунтована сума заборгованості, відсутній її розрахунок та не зазначено за який саме період виникла така. Постанови винесені 17 березня 2018 року головним державним виконавцем не містять мотивувальної частини та винесені з грубим порушенням вимог законодавства, тому підлягають скасуванню.

Скаржник просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенка Р.А. під час винесення у виконавчому провадженні № 458553560 постанов про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії, зобов'язати скасувати винесені ним постанови у виконавчому провадженні № 45853560, зобов'язати виключити з Єдиного реєстру боржників інформацію про ОСОБА_3 та зняти арешт з рухомого та нерухомого майна.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права, що, серед іншого, призвело до неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Також судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема зазначено, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказує, що порядок стягнення аліментів передбачено вимогами cт.71 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, а відповідно до ч.3 даної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Однак, при цьому суд першої інстанції ігнорує вимоги частини 4 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Тобто, визначення конкретного розміру аліментів, які має сплачувати боржник, визначає саме виконавець. Однак, судом першої інстанції, в порушення ч.1 ст.264 ЦПК України, не взято до уваги, що державний виконавець взагалі не здійснював обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів скаржником.

Судом не досліджено ту обставину, що перший розрахунок заборгованості зі сплати аліментів датований виконавцем 19 березня 2018 року, тобто вже після винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов. Більш того, такий розрахунок не можна вважати офіційним документом, оскільки він не містить підпису державного виконавця Яровенка B.C. чи підпису будь-якої іншої уповноваженої особи Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, печатку відділу державної виконавчої служби, тобто не містить обов'язкових реквізитів документу, а тому не є документом і не має жодної юридичної сили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

При цьому, державним виконавцем не надано до суду першої інстанції доказів того, що він надав скаржнику розрахунок аліментів і довів до його відома суму, яка має щомісяця сплачуватись останнім.

Згідно з ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Натомість, скаржником надано суду першої інстанції документи, які доводять, що ним сплачуються аліменти у сумі, що становить не менше мінімального розміру, визначеного рішенням суду, відповідно, це рішення суду виконується належним чином.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає, що як вбачається з

розрахунку заборгованості по аліментах № 9582 від 13 червня 2018 року, проведеного

Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у Черкаській області за період з 17 жовтня 2014

року по 01 травня 2018 року нараховано 38709 гривень. Боржником сплачено за

вищевказаний період 10143 гривень 98 копійок, станом на 01 травня 2018 року

заборгованість ОСОБА_3 пo аліментах складала 28565 гривень 02 копійки.

У ході судового засідання 24 жовтня 2018 року було встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментах № 9582 від 13 червня 2018 року стягувачу не надсилався, останній з ним не ознайомлений. Більше того, цей розрахунок не має відношення до оскаржуваних постанов, які були винесені державним виконавцем 17 березня 2018 року, тобто за три місяці до складання цього розрахунку. А це означає, що на момент винесення оскаржуваних постанов державного виконавця, розрахунку заборгованості скаржника не існувало.

При цьому, державним виконавцем не надано до суду першої інстанції доказів, які б засвідчували щомісячний розрахунок ним заборгованості скаржника та факт його надсилання скаржнику.

Із вказаного вбачається, що оскаржувана ухвала винесена з посиланням на неналежний та недопустимий доказ, а зроблені у ній висновки не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказує, що оскільки ОСОБА_3 не

надав до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Черкаській області довідку про його

заробіток, дохід, відтак суд приходить до беззаперечного висновку, про те що головним

державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої

служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенко

Р.А. правомірно, відповідно до вимог закону нараховано аліменти за вищевказаний

період.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки скаржник повідомляв державного виконавця про відсутність у нього сталого джерела прибутку. Цей факт скаржник також довів у суді першої інстанції, надавши копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_3 станом на 03.04.2018 року від 03.04.2018 року № 2504/1726-58-08-02-09, якими підтверджується відсутність у ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) сталого джерела отримання доходів за період з першого кварталу 2014 року по четвертий квартал 2017 року.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає, що суд не приймає до

уваги як належний та допустимий доказ квитанції, з яких вбачається перерахування

коштів гр. ОСОБА_9, оскільки з таких не вбачається, яка мета їх перерахування, чи

отримала їх стягувач та чи підтверджує остання, що перераховані кошти є аліментами

на утримання дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як показаннями свідків.

Однак судом першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства було проігноровано показання свідка ОСОБА_9

Досліджуючи питання перерахування коштів на ім'я ОСОБА_6 - ОСОБА_9, остання була допитана у якості свідка і повідомила, що перераховувала кошти саме як аліменти, які підлягають сплаті скаржником.

ОСОБА_9 повідомила, що вона особисто спілкувалася з державним виконавцем та повідомляла останньому про сплату нею коштів у якості аліментів. Державний виконавець забрав у ОСОБА_9 оригінали квитанцій, які підтверджували перерахування коштів ОСОБА_6, але при цьому не зарахував їх в рахунок сплачених аліментів.

Також суду першої інстанції було повідомлено, що з метою підтвердження отримання ОСОБА_6 грошових коштів, сплачених як аліменти, скаржник звернувся до працівників банку «ПриватБанк» з проханням надати відповідну довідку, однак отримав відмову, оскільки відповідно до ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-НІ операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, є банківською таємницею.

ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.

ОСОБА_9 дала показання, що ОСОБА_6, сплачені ОСОБА_9 кошти, не повертала.

Проте суд першої інстанції неналежно оцінив ці показання та зробив у оскаржуваній ухвалі хибні висновки, що призвело до винесення незаконного та необгрунтованого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 суд першої інстанції мотивував тим, що головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенком Р.А. правомірно, відповідно до вимог закону нараховано аліменти за вищевказаний період та в зв'язку із наявною заборгованістю по аліментах у ОСОБА_3, правомірним є винесення в рамках виконавчого провадження постанови про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії та внесено його до Єдиного реєстру боржників. В ході розгляду справи ні скаржником, ні його представником не спростовано факту наявності заборгованості по аліментах у скаржника, а сам розрахунок заборгованості за аліментами не оскаржувався.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України).

Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року№11-рп/2012).

В п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Встановлено, що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2014 року і до повноліття дитини ( а.с. 28).

16 грудня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду (а.с. 40).

17 березня 2018 року головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у межах виконавчого провадження № 45853560 винесені постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів,

споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами

несмертельної дії, в зв'язку з тим, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментіву розмірі 24030 гривень 17 копійок (а.с.41-50).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, виходячи з правил Закону України «Про виконавче провадження», відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому суд не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Порядок стягнення аліментів передбачено вимогами ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, а відповідно до ч. 3 даної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах № 9582 від 13 червня 2018 року, проведеного Звенигородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за період з 17 жовтня 2014 року по 01 травня 2018 року нараховано 38709 гривень. Боржником сплачено за вищевказаний період 10143 гривень 98 копійок, станом на 01 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментах складала 28565 гривень 02 копійки. (а.с.101-102).

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.

Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, то виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника, вносить до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про заборгованість боржника та надсилає стягувачу письмове роз'яснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України , якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно довідки Головного управління статистики у Черкаській області № 13.2-03/175 від 04 вересня 2017 року кількість, відпрацьований час та середньомісячна заробітна плата штатних працівників за II квартал 2017 року по Звенигородському районі становить 6048 гривень. (а.с.107-108).

Встановлено, що ОСОБА_3 не працював на час виникнення заборгованості, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенком Р.А. правомірно, відповідно до вимог закону нараховано аліменти за вищевказаний період та в зв'язку із наявною заборгованістю по аліментах у ОСОБА_3, правомірним є винесення в рамках виконавчого провадження постанов про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії та внесено його до Єдиного реєстру боржників. В ході розгляду справи ні скаржником, ні його представником не спростовано факту наявності заборгованості по аліментах у скаржника.

Скаржник в порушення вимог визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), помилково, самостійно визначив розмір аліментів, виходячи з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, який зазначено в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року (а.с.32-33).

Разом з тим, скаржник не скористався своїм правом, передбаченим ст.195 ч.4 СК України і при фактично виникненні спору про розмір заборгованості за аліментами обчисленим державним виконавцем, не звернувся для його визначення до суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність у державного виконавця та суду першої інстанції порушень ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.264 ЦПК України щодо не здійснення державним виконавцем обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів скаржником, щомісяця та того, що державний виконавець взагалі не здійснював обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідні розрахунки державним виконавцем проводились в період з жовтня 2014 року по травень 2018 року, що вбачається зокрема з довідки-розрахунку від 13.06.2018 року №9582 за підписом головного державного виконавця Луганської О.О., наданої в розпорядження суду. (а.с.101-102).

Про наявність розрахунку заборгованості зазначено також, зокрема, у постанові про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а саме в сумі 24030 грн. 17 коп. (а.с.43), у постанові про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (а.с.45-46), у постанові про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с.47-48), у постанові про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії (а.с.49-50), а саме - наявність заборгованості зі сплати аліментів в сумі сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про обов'язковість надання державним виконавцем боржнику розрахунку аліментів та доведення до відому боржника суми коштів, які має щомісячно сплачувати останній, оскільки у відповідності до вимог ч.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про належне виконання боржником рішення суду у відповідності до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» про стягнення аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, оскільки поза увагою апелянта залишились положення ч.3 ст.195 СК України, яким регламентовано порядок визначення заборгованості по аліментах, про що зазначено вище.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги як належний та допустимий доказ квитанції, з яких вбачається перерахування коштів гр. ОСОБА_9 та показань зазначеної особи, як свідка, оскільки з квитанцій та показань не вбачається яка мета їх перерахування, чи отримала їх стягувач та чи підтверджує остання, що перераховані кошти є аліментами на утримання дитини. Клопотання стороною скаржника про дипит стягувача з зазначених підстав не заявлялось.

При наявності у боржника ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів в сумі сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії - є правомірними.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів у відповідності до вимог ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року (постановлену суддею Опалинською О.П.) в цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яровенка Р.А. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2018 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Фетісова Т.Л.