Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2567/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д.В.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/2567/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2015 року, яке ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Просило, посилаючись на положення ст.ст.33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 травня 2007 року №31_41-05/07МФ станом на 24 листопада 2014 року в сумі 1 419 747,87 грн., яка складається із: суми строкової заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 008,78 дол. США (еквівалентно 60 375,41 грн.), суми простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 857 дол. США (еквівалентно 178 575,83 грн.), суми строкової заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 158,66 дол. США (еквівалентно 2 389,55 грн.), суми простроченої заборгованості за процентами у сумі 13 952,35 дол. США (еквівалентно 210 133,47 грн.), пені за прострочення повернення тіла кредиту і сплати процентів за користування кредитом у сумі 968 273,61 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а також виселити відповідачів із квартири та зняти їх із реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 18 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 (надалі - позичальник або іпотекодавець) укладений кредитний договір №31_41-05/07МФ, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні ресурси в сумі 20 000 дол. США під процентну ставку 15% річних, із терміном повернення до 17 травня 2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань 18 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №31_41-05/07МФ-1, за умовами якого остання передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнута заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2007 року №31_41-05/07МФ в сумі 162 037,80 грн. станом на 02 вересня 2010 року. Рішення про стягнення заборгованості не виконане. Вимоги про добровільне виселення надсилалися 13 та 27 жовтня 2014 року, але відповідачі не виселилися та продовжують проживати у квартирі.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 травня 2007 року №31_41-05/07МФ, яка станом на 24 листопада 2014 року становить 1 419 747,87 грн., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У задоволенні вимог про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.87-91 т.1).

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2015 року доповнений другий абзац резолютивної частини заочного рішення після слів: «по АДРЕСА_1 словами: «загальною площею - 60,02 кв. м., житловою - 36,60 кв. м., яка складається з трьох жилих кімнат» (а.с.108-109 т.1).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2018 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.180-181 т.1).

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зокрема зазначає, що застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки є виключно позасудовим способом урегулювання спору, який сторони встановили у договорі самостійно. Чинним законодавством не передбачена можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Суд першої інстанції не застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який тимчасово забороняє примусово звертати стягнення на предмет іпотеки за кредитом в іноземній валюті та на час дії вищезгаданого Закону заочне рішення суду не підлягало виконанню. Окрім того, в суму заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на квартиру, безпідставно включені проценти за користування кредитом за ставкою 15% річних та пеня за несвоєчасну сплату таких процентів, оскільки існує рішення про стягнення кредитної заборгованості. Також звертає увагу на ту обставину, що учасниками електронних торгів, на яких реалізовано предмет іпотеки, були близькі родичі ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Квартира, на думку апелянта, продана за низькою ціною 212 870 грн. (7 600 дол. США), коли за ринковими цінами трикімнатна квартира у м. Житомирі коштувала втричі дорожче.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення та додаткове рішення залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Разом із цим, на стадії апеляційного перегляду представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заявив клопотання про залучення до участі у справі як правонаступників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансову Компанію «Кредит-Капітал» та ОСОБА_4 (а.с.127-128 т.2).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року відмовлено на стадії апеляційного перегляду справи у залученні до участі в справі ОСОБА_4. Одночасно із цим, задоволено клопотання та залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансову Компанію «Кредит- Капітал» (надалі - ТОВ ФК «Кредит-Капітал») (а.с.144 т.2).

Листом від 21 березня 2019 року апеляційний суд направив ТОВ ФК «Кредит-Капітал» копію апеляційної скарги з додатками та копію ухвали про залучення до участі у справі від 20 березня 2019 року, роз'яснивши право на подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.147 т.2).

Про час та місце проведення судового засідання, призначеного на 03 квітня 2019 року, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» повідомлено судовою повісткою, яку останнє отримало 25 березня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, та телефонограмою від 21 березня 2019 року, про що міститься відповідний запис у реєстраційному журналі (а.с.148-149 т.2).

Відзив на апеляційну скаргу від ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 24 листопада 2014 року становить 1 419 747,87 грн., що включає, у тому числі, строкову та прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом за процентною ставкою 15% річних, із огляду на те, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2011 року в справі №2-948/2011 стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 162 037,80 грн. станом на 02 вересня 2010 року, але ОСОБА_1 не виконувала умови кредитного договору. Окрім того, кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. За умовами п.11.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» регулює передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 направлялась вимога про усунення порушень умов кредитного договору, яка містила вимогу погасити заборгованість у повному обсязі в 30-денний строк з дня її отримання, а 27 жовтня 2014 року на адресу відповідача направлялася вимога про добровільне звільнення квартири протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону та право визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю, а дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про виселення на підставі ст.40 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції виходив із відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили, та належного повідомлення відповідачів іпотекодержателем про добровільне звільнення предмета іпотеки, а тому дійшов висновку про передчасність .

Колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи, що має місце перш за все неправильне застосування норм ст.ст.33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку».

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 18 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №31_41-05/07МФ, за умовами якого первісний кредитор надав позичальникові кредитні ресурси в сумі 20 000 дол. США під проценту ставку 15% річних та з терміном повернення до 17 травня 2017 року (а.с. 18-20 т.1).

На забезпечення виконання основного зобов'язання 18 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №31_41-05/07МФ-1, за умовами якого іпотекодавцем ОСОБА_1 передано в іпотеку кредитору квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22-23 т.1).

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 162 037, 80 грн. станом на 02 вересня 2010 року (а.с.24 т.1). Сторони не заперечили тієї обставини, що рішення не виконано.

Як убачається зі змісту позовної заяви кредитор просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачати як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продавати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

У пункті 10 іпотечного договору зазначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 11 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржений іпотекодавцем виключно в судовому порядку; згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п.п.11.3.1 та 11.3.2 пункту цього договору: 11.3.1. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 11.3.2. Продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні лише воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Пунктами 10 та 11 іпотечного договору іншого порядку не передбачено.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №760/14438/15-ц.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. У контексті статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, а тому в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки (квартиру) слід відмовити за безпідставністю, а питання розміру заборгованості та права кредитодавця (іпотекодержателя) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом не є першочерговим із огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права. Реалізація ж предмета іпотеки за рішенням суду може відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», що відповідає положенням ст.39 Закону України «Про іпотеку», але позивач не звертався за захистом порушеного права у такий спосіб, а суд не може виходити за межі позовних вимог, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Решта доводів апеляційної скарги щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, не змінює висновків апеляційної інстанції відносно позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, приймаючи до уваги те, що даний Закон не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, яка не дає можливості проводити дії, спрямовані на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку є похідними від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки тягне відмову у виселенні та знятті з реєстраційного обліку.

Після ухвалення у справі заочного рішення та додаткового рішення, які оскаржені в апеляційному порядку, за договором від 30 травня 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги за зобов'язаностями ОСОБА_1 новому кредитору - ТОВ ФК «Кредит-Капітал» (а.с.130-133 т.2).

Відповідно до приписів ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує заочне рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким відмовляє у задоволенні позову.

У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Судовий збір, понесений відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, покладається на нового кредитора, оскільки у задоволенні позову відмовляється, що відповідає приписам ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2015 року та додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ідентифікаційний код 35234236; м. Київ, вул. Сурикова, 3А) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; АДРЕСА_2) 365 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019 року.