РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9672/18

пр. № 2/759/1392/19

05 березня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м.Києва в складі

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_3) про стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов"язання,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2018 р. позивач звернувся до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_4, вимогами якого є стягнення інфляційних витрат, 3% річних за прострочення виконання зобов»язання. Ціна позову визначена позивачем у розмірі 1776041,61 грн.

Позов обґрунтовує наступними обставинами. 27 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. 27.08.2004 року за реєстровим № у.820. Дана обставина підтверджує договором позики від 27.08.2004 року. Примірники оригіналу знаходяться у позивача та у відповідача як сторін договору, а також у справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Н.В. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач, як позикодавець передав, а відповідач, як позичальник прийняв у власність 396 000 (триста дев'яносто шість тисяч) гривень 00 копійок. Зазначену вище суму грошей відповідач зобов'язався повернути позивачу готівкою у м.Києві у строк до 20.03.2006 року за наступним графіком:

-до 20 жовтня 2004 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 листопада 2004 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 грудня 2004 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 січня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 лютого 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 березня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 квітня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 травня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 червня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 липня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 серпня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 вересня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 жовтня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 листопада 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 грудня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 січня 2006 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 лютого 2006 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 березня 2006 року - 22 000,00 грн. (п.п.1-3 Договору).

Сплата відсотків за користування грошовими коштами договором не передбачена.

Однак, відповідач взятого на себе зобов'язання здійснити повернення отриманих у позику грошових коштів не дотримався.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Н.В., яка 27.12.2004 року вчинила на договорі виконавчий напис про стягнення з відповідача суми в розмірі 66 000,00 грн., крім того 700,00 грн. сплачених позивачем за вчинення вказаного виконавчого напису. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2006 року у справі №2-1131 за позовом позивача до відповідача про стягнення боргу, з відповідача на користь позивача було стягнуто решту заборгованості за договором позики у сумі 330 000,00 грн., а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. За вказаним рішенням виданий відповідний виконавчий лист. Зазначені виконавчі документи - виконавчий напис нотаріуса та виконавчий лист звернуті до виконання. Виконавче провадження за ними здійснювалося Святошинським відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Проте, виконання договору, виконавчого напису нотаріуса та судового рішення відповідачем не здійснено навіть у частині.

Вважає, що порушенням виконання грошового зобов'язання відповідачем, з нього повинні бити стягнуті 3% за весь час користування грошовими коштами позивача.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2) інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов'язання за період з 21.10.2004 року по 06.06.2018 року у сумі 1 622 566,00 грн., та 3% річних за період з 21.10.2004 року по 06.06.2018 року у сумі 153 475,61 грн., всього 1 776 041,61 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києві від 26.06.2018 року відкрито провадження у справі, визначені правила подальшого розгляду справи у порядку загального позовного провадження (а.с.21-22).

У судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити з урахуванням зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечує просить застосувати позовну давність, оскільки позивач звернувся до Святошинського районного суд м.Києва лише 22.06.2018 року, тобто значно прострочив без поважних на те підстав більш ніж на 9 років, з останньої частини повернення, позики. Оскільки, не вказувалось позивачем, позика мала повертатися частинами згідно вказаного ним графіку до 20.03.2006 року. 3- річний строк позовної давності - строк, у межах якого позивач міг звертатися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, чого не зробив. При цьому, в першій частині суми повернення - строк позовної давності почав сплив ще 20.10.2007 року, а в останній частині - 20.03.2009 року.

Суд дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

27 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. 27.08.2004 року за реєстровим № у.820. Дана обставина підтверджується договором позики від 27.08.2004 року (а.с.6-7).

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач, як позикодавець передав, а відповідач, як позичальник прийняв у власність 396 000 (триста дев'яносто шість тисяч) гривень 00 копійок. Зазначену вище суму грошей відповідач зобов'язався повернути позивачу готівкою у місті Києві у строк до 20.03.2006 року за наступним графіком:

-до 20 жовтня 2004 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 листопада 2004 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 грудня 2004 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 січня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 лютого 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 березня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 квітня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 травня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 червня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 липня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 серпня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 вересня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 жовтня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 листопада 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 грудня 2005 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 січня 2006 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 лютого 2006 року - 22 000,00 грн.,

-до 20 березня 2006 року - 22 000,00 грн. (п.п.1-3 Договору).

Сплата відсотків за користування грошовими коштами договором не передбачена.

Однак, відповідач взятого на себе зобов'язання здійснити повернення отриманих у позику грошових коштів не дотримався.

У зв'язку з цим позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Н.В., яка 27.12.2004 року вчинила на договорі виконавчий напис про стягнення з відповідача суми в розмірі 66 000,00 грн., крім того 700,00 грн. сплачених позивачем за вчинення вказаного виконавчого напису (а.с.7).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2006 року у справі №2-1131 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, яким з відповідача на користь позивача було стягнуто решту заборгованості за договором позики у сумі 330 000,00 грн., а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. За вказаним рішенням виданий відповідний виконавчий лист (а.с.8).

Зазначені виконавчі документи - виконавчий напис нотаріуса та виконавчий лист звернуті до виконання.

Виконавче провадження за ними здійснювалося Святошинським відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Проте, реального виконання договору, виконавчого напису нотаріуса та судового рішення відповідачем не здійснено.

Виконавчі документи повернуті стягувачу у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення та безрезультативністю вжитих заходів щодо виявлення такого майна.

На переконання позивача в зв'язку із порушенням виконання грошового зобов'язання відповідачем інфляційні втрати повинні бути стягнуті з нього. А також з відповідача необхідно стягнути 3% за весь час користування грошовими коштами позивача.

Постановою від 18.01.2018 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником вчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним.

Суд, застосовуючи заявлені строки позовної давності, зважаючи на дату подання позову 21.06.2018 року вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені за 3 останні роки до дня пред'явлення позову, тобто з 21.06.2015 року.

Таким чином, кількість днів прострочення до 05.03.2019 року становить 1 353 дні.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13).

Відповідно до п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України 6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що загальна сума боргу, що визначена рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19.04.2008 року - становить - 331 700, 00 грн. наявна заборгованість, а саме:

36 887, 00 грн. - 3% річних;

148 630, 33 грн.- втрати від інфляції, а разом - 185 517,33 грн.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, умов договорів позики між сторонами та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини і те, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики перед позивачем не виконав, судом було перевірено розрахунок процентів за користування позикою наданий позивачем, який є обґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за користування позикою за період з 21.06.2015 року по 05.03.2019 року по день ухвалення рішення - 36 887, 00 грн. - 3% річних;

148 630,33 грн.- витрати від інфляції.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору за подачу позову та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 205, 208, 209, 212-215, 218, 217 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_3) про стягнення коштів за порушення грошового зобов"язання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти за порушення грошового зобов"язання у сумі 185517,33 грн.

У задоволенні позовних вимог у іншому розмірі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1885,17грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя: І.Ю.Миколаєць