Дата документу 09.01.2019 Справа № 2-170/11
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 2-170/11 Головуючий у 1-й інстанції Дубина Л.А.
Номер провадження 22-ц/807/242/19 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

за участю секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року у складі судді Дубини Л.А. у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою (т.с. 4 а.с. 1-4).

В обґрунтування своєї скарги боржник зазначав, що 30.03.2016 року постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Куліченко О.М. відкрито виконавче провадження ВП №50666633 по виконанню постанови №37511698 від 13.05.2013 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з нього виконавчого збору у сумі 2578072,40 грн. Вказана постанова була отримана ним 08.04.2016 року.

Вважав дії головного державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Куліченко О.М. такими, що суперечать нормам діючого законодавства, з тих підстав, що на час відкриття вищезазначеного виконавчого провадження сплив строк пред'явлення виконавчого документа постанови №37511698 від 13.05.2013 року до виконання.

Проте, головний державний виконавець ВДВС прийняв до провадження вказане виконавче провадження із пропуском встановленого строку для прийняття документа до виконання.

Як наслідок, постанова Головного державного виконавця ГТУЮ у Запорізькій області Морар М.В. про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП № 50666633 від 11.04.2016 року також є незаконною, оскільки прийнято на виконання виконавчий документ, строк пред'явлення якого до виконання сплинув.

Крім того, ОСОБА_3 просить поновити строк на звернення з даною скаргою до суду, оскільки встановлений законом строк був пропущений ним з поважних причин.

На підставі викладеного, позивач просив суд:

- поновити пропущений строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №50666633 від 30.03.2016 року;

- зобов'язати Головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О.М. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню постанови №37511698 від 13.05.2013 року, у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документу до виконання;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП №50666633 від 11.04.2016 року;

- визнати протиправними та скасувати всі здійсненні Державними виконавцями виконавчі дії в рамках відкритого виконавчого провадження ВП №50666633;

- визнати постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 №37511698 від 13.05.2013 року такою, що не підлягає виконанню у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документу до виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року скарга ОСОБА_3 задоволена частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк для звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №50666633 від 30.03.2016 року.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП №50666633 від 11.04.2016 року.

В іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій областіподав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

На час виникнення спірних правовідносин був чинним Закон № 606-XIV «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічна норма закріплена у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» який був чинний на час звернення ОСОБА_3 до суду.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Аналогічна норма була передбачена у статті 17 Закону № 606-XIV.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час звернення зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, що була чинною на час звернення зі скаргою).

Аналогічна норма передбачена статтями 447, 448 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України у редакції, що була чинною на час звернення зі скаргою).

Тобто, і право на звернення зі скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

При цьому частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині шостій статті 181 КАС України (в указаній редакції) роз'яснено, що справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1,4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Судом встановлено, що 12.03.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі № 2-170/11 про звернення стягнення на нерухоме майно.

09.04.2013 року Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. відкрито виконавче провадження ВП№ 37511698 на підставі вищевказаного виконавчого листа.

13.05.2013 року Державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. винесла постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 у розмірі 2 578 072,40 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №37511698.

13.01.2014 року Державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 37511698 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

30.03.2016 року Головним державним виконавцем Жовтневого відділу держаної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Куліченко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50666633 по виконанню Постанови №37511698 від 13.05.2013р., виданої відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, виконавчого збору у сумі 2 578 072,40 грн. на користь держави.

11.04.2016 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. винесено Постанову в рамках ВП №50666633 про прийняття до виконання даного виконавчого провадження.

На час звернення ОСОБА_3 до суду першої інстанції набув чинності Закон № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 10 перехідних положень цього Закону в порядку, що діяв до набрання ним чинності, розглядаються скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законом № 1404-VІІІ встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу ОСОБА_3, щодо оскарження ним постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції , яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зазначена справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. А тому, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі та роз'ясненням ОСОБА_3 права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 374, 377 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: