Справа 237/742/19
Номер провадження 2/237/632/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.19 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сенаторова В.А.

при секретарі Лахно Т.Г.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 05 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарськогоміського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 154, був зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. У шлюбі з відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2018 року шлюб між сторонами розірваний. У період шлюбу він з відповідачкою придбали наступне майно: житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вказане майно є спільно нажитим майном подружжя та просить поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності між ним та ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 05 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 154 (а.с.9).

Від вказаного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області 07 липня 2014 року (а.с. 11).

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2018 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу серії НОМЕР_2 від 11 березня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Бурш Л.І. Вугледарської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 251, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 житловий будинок загальною площею 65,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно договору купівлі-продажу серії НОМЕР_3 від 11 березня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Бурш Л.І. Вугледарської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 252, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1380 га в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач з 02.11.2010 року по теперішній час працює у ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на посаді електрослюсар підземний (а.с. 19).

Згідно звіту про оцінку земельної ділянки № 129-06, ринкова вартість земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 ), площею 0,1380 га, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.06.2017 року становить 19320,00 грн. (а. с. 22-25).

Згідно звіту про оцінку майна № 130-06, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,0 кв.м, житлова площа 34,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.06.2017 року становить 55893,00 грн. (а. с. 27-29).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно роз`яснень п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім"ї.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку про те, що житловий будинок та земельна ділянка є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були придбані в період перебування сторін по справі у шлюбі.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 питання про стягнення судових витрат з відповідача не ставить.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1380 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_1 , за номером з цільовим призначенням, для ведення особистого підсобного господарства.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1380 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_1 , за номером з цільовим призначенням, для ведення особистого підсобного господарства.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2019 року.

Суддя В.А. Сенаторов