Постанова

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 750/33740/18

провадження № 61-44778св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Чернігівська загальноосвітня школа № 30 Чернігівської міської ради, Управління освіти Чернігівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2018 року, у складі судді Логвіної Т. В., та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2018 року, у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Чернігівської загальноосвітньої школи № 30 Чернігівської міської ради (далі - Чернігівська школа № 30), Управління освіти Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову, з урахуванням його уточнення, вказувала, що вона з 01 вересня 1980 року працює на посаді вчителя фізики у Чернігівській школі № 30. Наказами директора Чернігівської школи № 30 від 12 травня 2017 року № 40 «Про попередній розподіл педагогічного навантаження на 2017-2018 навчальні роки» (далі - наказ № 40) та № 65 від 01 вересня 2017 року «Про розподіл педагогічного навантаження» (далі - наказ № 65) позивачу було зменшено педагогічне навантаження.

ОСОБА_4 посилалась на незаконність положень зазначених наказів, що стосуються змін її істотних умов праці, у зв'язку з тим, що її не було належним чином повідомлено з їх змістом, що вказує на порушення відповідачем Чернігівською школою № 30 вимог законодавства про працю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване відсутністю порушень процедури встановлення педагогічного навантаження позивачу. ОСОБА_4 було своєчасно доведено попередній розподіл педагогічного навантаження та з 01 вересня

2017 року вона розпочала виконувати свої посадові обов'язки, виходячи з нового розкладу уроків, складеного із урахуванням, в тому числі, педагогічного навантаження позивача. У зв'язку з наведеним, суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі позивач заперечує проти висновку судів попередніх інстанцій щодо її обізнаності із оскаржуваними нею наказами. Виконання нею своїх посадових обов'язків, починаючи з 01 вересня 2017 року пояснює своїм відповідальним ставленням до професії, як педагога вищої категорії, що однак було залишено поза увагою судами.

У відзиві на касаційну скаргу Управління освіти Чернігівської міської ради посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підставі для її задоволення, у зв'язку з чим просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

До Верховного Суду також надійшов відзив на касаційну скаргу, поданий Чернігівськоюшколою № 30. Вказаний відзив не містить підпису представника Чернігівської школи № 30, а отже не відповідає встановленим нормами ЦПК України вимогам щодо форми письмової заяви, яка подається до суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів долучає відзив на касаційну скаргу до матеріалів справи, проте розглядає касаційну скаргу без його врахування.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці, якими є зміна систем та розмірів оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій - працівника необхідно повідомити не пізніше, ніж за два місяці.

Статтею 25 Закону статті 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що розподіл педагогічного навантаження у загальноосвітньому закладі здійснюється його керівництвом і затверджується відповідним органом управління освітою. Пунктом 2 цієї статті встановлено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу, незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, обсягом менше тарифної ставки встановлюється лише за його згодою.

Зменшення педагогічного навантаження тягне за собою зміну режиму роботи вчителя, і як внаслідок - відповідне зменшення заробітної плати, що в силу вимог пункту 3 статті 32 КЗпП України є зміною істотних умов праці.

Згідно положень частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності - час, призначений для здійснення освітнього процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку.

Установлено, що ОСОБА_4 з 01 вересня 1980 року працює вчителем фізики Чернігівської школи №30 у порядку переведення з Чернігівської загальноосвітньої школи № 27 Чернігівської міської ради, має кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії».

Згідно тарифікаційних списків на 2016-2017 навчальний рік позивачу встановлено тижневе навантаження 11 годин (7-А, 7-Б, 7-В, 8-А, 10-Б), що є неповним педагогічним навантаженням у розумінні статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту».

12 травня 2017 року директором Чернігівської школи №30 було видано наказ №40 «Про попередній розподіл педагогічного навантаження». Згідно навчального плану з вивчення фізики на 2017-2018 навчальний рік, у 7-11-х класах на вивчення предмету виділено 26 навчальних годин, які попередньо було розподілено між двома вчителями фізики

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 13 годин, та відповідно кожному по 0,5 годин астрономії.

Всіх педагогічних працівників під підпис було ознайомлено з зазначеним наказом, але позивач відмовилася від проставлення свого підпису, про що було складено відповідний акт.

Наказом директора Чернігівської №30 від 01 вересня 2017 року № 65 «Про розподіл педагогічного навантаження вчителів» ОСОБА_4 було встановлено педагогічне навантаження 7,5 годин (7 годин фізики (7-В,

9-А, 11-Б), 0,5 годин астрономії (11-Б)). Інші 6 годин фізики, які попередньо були встановлені позивачу, виставлено на вакансію.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на її необізнаність з існуванням вказаних наказів директора Чернігівської школи, у зв'язку з порушенням порядку доведення до її відома їх змісту, а також на те, що зменшення їй педагогічного навантаження, яке є істотною зміною умов праці, відбулось без її згоди. Вказувала, що із копією наказу № 40 вона ознайомилась лише 02 березня 2018 року, у зв'язку із наданою Чернігівською школою № 30 відповіддю на її чергове письмове звернення; а з наказом № 65 - 23 травня 2018 року, тобто вже після відкриття судом першої інстанції провадження у справі.

Абзац 2 частини другої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту» передбачає наявність письмової згоди працівника щодо перерозподілу педагогічного навантаження лише протягом навчального року, у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом. Водночас, при перерозподілі педагогічного навантаження до початку навчального року вказаний закон не вимагає наявності згоди працівника саме у письмовій формі. Протягом 2017-2018 навчального року перерозподіл педагогічного навантаження вчителя ОСОБА_4 не здійснювався.

Водночас, з установлених судами обставин справи вбачається, що з 01 вересня 2017 року ОСОБА_4 приступила до виконання своїх посадових обов'язків та проводила уроки згідно розкладу, затвердженого на підставі встановленого наказом № 60 педагогічного навантаження вчителів. При цьому будь-яких дій, які б свідчили про її незгоду із встановленим їй педагогічним навантаженням, позивач не здійснила. Посилання заявника у касаційній скарзі на її відповідальне ставлення до професії, чим пояснює свій вихід на роботу з 01 вересня 2017 року, є безпідставним та не може свідчити про відсутність в останньої згоди на зміну її педагогічного навантаження.

Таким чином, встановивши, що позивач, починаючи з 01 вересня 1980 року, працювала на посаді вчителя Чернігівської школи № 30 з неповним педагогічним навантаженням, тим самим погодившись на роботу в умовах неповного педагогічного навантаження; попередній розподіл педагогічного навантаження відбувся перед початком навчального року, що не потребує наявності письмової згоди працівника, а остаточний -

01 вересня 2017 року, з яким позивач погодилась, приступивши до виконання своїх трудових обов'язків, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4

Місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду з позовом, встановивши при цьому необґрунтованість заявлених позовних вимог, вірно відмовив у задоволенні позову саме з цієї підстави, що відповідає законодавчим приписам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржував судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська