ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/510/19 Справа № 203/2785/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду, позивач посилався на те, що йому та його матері ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_4 померла, після чого він почав вживати алкогольні напої, безперервно пиячив майже тиждень із дня смерті матері та в цей час до нього звернувся відповідач ОСОБА_2, якого він знав раніше та з яким в нього були товариські стосунки. З розмов із ним відповідач дізнався про смерть його матері та запропонував допомогти в оформленні спадкових прав. 27 січня 2016 року за запрошенням відповідача він приїхав до приватного нотаріуса Фаст Л.Д., де ним була підписана довіреність, якою уповноважено ОСОБА_2 представляти інтереси з питань оформлення спадщини. Зазначив, що текст довіреності він не читав, перебував у стані сильного похмільного синдрому та повністю довіряв відповідачу. Того ж дня він передав відповідачу оригінали всіх документів, які вказав ОСОБА_2 були необхідними для оформлення спадщини, а саме: свідоцтва про його народження, про смерть матері, про право власності на квартиру та технічний паспорт. 17 лютого 2016 року за запрошенням відповідача вони знову приїхали до приватного нотаріуса Фаст Л.Д., де ним була оформлена друга довіреність, якою уповноважено відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 представляти його інтереси з метою оформлення спадщини після померлої матері. Приблизно наприкінці березня 2016 року відповідач почав з'являтися в спірній квартирі майже щоденно та поводитись, як хазяїн квартири, заявивши, що квартира є його власністю. 18 травня 2016 року при зверненні до нотаріуса Фаст Л.Д. він відмінив довіреність від 27 січня 2016 року та 17 лютого 2016 року. Також від нотаріуса він довідався про те, що відповідач ОСОБА_2 на підставі виданих йому довіреностей оформив договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири на своє ім'я. Зазначає, що уклав договір купівлі-продажу під впливом та примусом відповідача, перебуваючи в нетверезому стані та не розуміючи значення своїх дій, відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, як представник позивача, вчинив правочин у своїх інтересах, що суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України, а також, нотаріус не мав законних підстав посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло йому було достеменно відомо про наявність іншого співвласника квартири, що мав переважне право купівлі частки. На підставі викладеного, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. 14 березня 2016 року за реєстровим №150, а також визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 02 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове, про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7, 12).

Вказана спірна квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 2007 року (т.1 а.с.109, 110).

Також у вказаній квартирі проживала мати позивача - ОСОБА_4 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.10, 11, 12).

27 січня 2016 року ОСОБА_1 була видана довіреність на ім?я ОСОБА_2, якою останній уповноважив на вчинення дій з оформлення спадщини за законом після померлої матері ОСОБА_4, а також розпоряджатись (продати, обміняти, здавати в оренду) на умовах та за ціну на власний розсуд представника належним майном - квартирою АДРЕСА_1. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. 27 січня 2016 року та зареєстрована в реєстрі за №29 (т.1 а.с.86).

17 лютого 2016 року ОСОБА_1 була видана довіреність на ім?я ОСОБА_2 та ОСОБА_5, якою останній уповноважив своїх представників вести від його імені справи та представляти його інтереси перед усіма фізичними та юридичними особами, в усіх державних установах, кооперативних та громадських організаціях, комерційних, комунальних, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі: в органах місцевої влади та самоврядування, будь-яких банківських установах України. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. 17 лютого 2016 року та зареєстрована в реєстрі за №74 (т.1 а.с.91).

14 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. та зареєстрований у реєстрі за №153 (т.1 а.с.96).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 передає у власність, а ОСОБА_2, сплачує вартість та приймає 1/2 частку квартири № 133, що розташована в будинку АДРЕСА_1. Відповідно до п.4 договору продаж був здійснений за ціною 74 079 грн. 50 коп., які були повністю отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану 1/2 частку квартири. Зазначений договір був скріплений власноручними підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

При посвідченні цього договору ОСОБА_1 також було підписано заяву від 14 березня 2016 року, в якій останнім засвідчено, що відчужувана 1/2 частина квартири є його особистою приватною власністю, не є спільною сумісною власністю, оскільки набута в результаті безоплатною приватизації, а також, що він є співвласником іншої 1/2 частини квартири після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4, яку він прийняв, але не оформив спадкових прав (т.1 а.с.97).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1, посилався на те, що після смерті матері він постійно пиячив та уклав оспорюваний договір купівлі-продажу під впливом та примусом відповідача, перебуваючи в нетверезому стані та не розуміючи значення своїх дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу від 14 березня 2016 року, продавцем виступав сам позивач ОСОБА_1 від свого імені, а не через представника за довіреністю ОСОБА_2 (т.1 а.с.96).

Позивач є повнолітньою, здоровою, працездатною та дієздатною особою та підписавши договір купівлі-продажу підтвердив свій намір відчужити квартиру, а також факт проведення з ним розрахунків та отримання коштів від продавця.

Спірна квартира на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) належала позивачу та його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.109, 110).

В судовому засіданні суду першої інстанції допитувались свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, які підтвердили факт зловживання позивачем ОСОБА_1 алкогольними напоями, у т.ч. в період укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Проте, зазначили, що в день укладення договору 14 березня 2016 року ОСОБА_1 не бачили, при укладенні договору присутні не були та в якому стані останній перебував в цей день їм не відомо. Також свідками не наведено відомих їм особисто обставин, які свідчили б про застосування до позивача з боку відповідача будь-яких неправомірних дій з метою примушування до укладення договору купівлі-продажу.

Слід зазначити, що вказаний договір купівлі-продажу укладався нотаріально в присутності нотаріуса, який посвідчивши його, підтвердив таким чином у відповідності до вимог ст.ст.43-45 Закону України «Про нотаріат», що договір купівлі-продажу було вчинено саме у присутності сторін договору, після перевірки їх особи, визначення обсягу дієздатності та за відсутності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності та правоздатності, відсутності сумнівів щодо поданих документів, дійсність намірів кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, перевірку справжності підписів учасників правочину.

Позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не з його власної волі, а під впливом чи з примусу відповідача.

Доказів на підтвердження того, що позивач на період часу укладення оспорюваного договору перебував на лікуванні з приводу зловживання алкоголем, не розумів значення своїх дій суду також надано не було.

Інших належних та достатніх доказів на підтвердження викладених в обґрунтування позовних вимог обставин, позивачем суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, пославшись на їх необґрунтованість та не доведеність належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був власником 1/2 частини відчуженої квартири спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача належними доказами по справі не підтверджуються та є необгрунтованими.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді