АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/487/19Головуючий по 1 інстанції - Морозов В.В.
Категорія: 310000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_5; ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Морозова В.В. у залі № 101 Черкаського районного суду Черкаської області 21.01. 2019 року о 17 год. 30 хв., у справі за позовом Органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області, Черкаський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Комунальний заклад «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав ,- :

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2018 року Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації звернувся до суду в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом до їх батьків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області, Черкаський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Комунальний заклад «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається, що відповідачі не виконують покладені на них обов'язки щодо виховання та утримання дітей, сім'я неблагонадійна, санітарні умови проживання незадовільні та не відповідають санітарним нормам, у сім'ї існує проблема алкогольної залежності батьків. На позачерговому засіданні виконавчого комітету Будищенської сільської ради прийнято рішення від 03.10.2018 року № 42 «Про вилучення малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батьків у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дітей». Наразі діти перебувають у КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». Відповідачам неодноразово надавався термін для покращення житлово-побутових умов, проте протягом семи років ситуація у сім'ї не змінюється.

Згідно характеристики Будищенської сільської ради Черкаського району від 28.09.2018 року № 490/02-17 сім'я перебуває на обліку як неблагополучна з 2011 року у зв'язку з неналежним доглядом за дітьми та зловживанням спиртними напоями.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд відібрати неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_6, а малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав останніх та стягнути аліменти з батьків на утримання дітей.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 січня 2019 року позовні вимоги Органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено повністю.

Відібрано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_6, а ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав останніх.

Роз'яснено відповідачам, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню ними дітей, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на особистий рахунок дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділенні Державного ощадного банку України, аліменти на їх утримання, щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, а фактично проживає АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2 на особистий рахунок дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділенні Державного ощадного банку України, аліменти на його утримання, щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у справі, що складають 2819 грн. 20 коп. судового збору по 1409 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскаржили рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги скаржники зазначають, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та не врахував чинного законодавства. В апеляційній скарзі вказується, що Служба у справах дітей Черкаської райдержадміністрації жодного разу не виїжджала до відповідачів, ніяких обстежень не проводила, висновків суду не надавала, акту обстеження умов проживання родини від 03.10.2018 року № 17 і на засідання комісії із захисту прав дитини жодного разу не викликалися. Всі позовні вимоги базуються на акті обстеження умов проживання родини від 03.10.2018 року № 17 та рішенні Будищенської сільської ради від 03.10.2018 року № 42. На думку скаржників, ці два документи суперечать один одному і чинному законодавству. Так, в акті вказано, що діти вилучаються терміном на 3 місяці і за цей період висловлена вимога поліпшити житлово-побутові умови, проте в рішенні вказано, що сільська рада повинна звернутися до органу опіки і піклування Черкаської райдержадміністрації для подачі позову до суду. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звертають увагу на те, що фактично діти були відібрані у батьків головою сільської ради, і він особисто на власній машині доставив їх до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». Ні орган опіки і піклування Черкаської райдержадміністрації ні районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, ні органи поліції при цьому участі не приймали. Більше того вказані державні органи навіть не були проінформовані про вилучення дітей головою сільської ради. Суд першої інстанції не прийняв до уваги і не надав належної оцінки акту обстеження умов проживання родини від 03.10.2018 року № 17, наданий сільською радою с. Будище, вказують скаржники. Рекомендації органу опіки та піклування Черкаської райдержадміністрації ніколи не надавалися, соціальний супровід і допомога родині, як такій, що опинилася у складних життєвих обставинах після буревію не надавалася. Також скаржники вказують, що упередженість суду і неправильне застосування ним норм матеріального права проявляється і в тому, що згідно ч. 1 ст. 170 СК України, а також відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», на які посилається суд в разі постановлення рішення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, діти повинні бути передані бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. В порушення зазначених норм права суд в резолютивній частині рішення не визначив кому передаються діти. Крім того, скаржники вказують, що судом першої інстанції невірно стягнуто з них судові витрати, оскільки витрати стягнуто в більшому розмірі, ніж заявлено вимоги, вважають відповідачі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21.01.2019 року у справі № 707/2223/18 повністю і постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю та повернути їм дітей.

22 березня 2019 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від сільського голови Будищенської сільської ради - Г.М. Приходько надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначається, що вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_5, викладені в апеляційній скарзі не визнаються. Г.М. Приходько звертає увагу на те, що проблема даної сім`ї неодноразово розглядалася на засіданнях виконкому сільської ради, де ОСОБА_6 давала обіцянки виправити неблагополучну ситуацію, але безрезультатно. Сім`я мала непостійні заробітки, чоловік працював по найму, дружина працювала по найму тимчасово. Арсен після трирічного віку не був влаштований до дошкільного навчального закладу, тільки через рік на вимогу виконкому сільської ради почав відвідувати дошкільний заклад. ОСОБА_6 влаштувалася на роботу після відібрання дітей у січні 2019 року.

У відзиві просять залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу не задовольняти.

27 березня 2019 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від Черкаської районної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідачів, в якому вони вказують на безпідставність на необґрунтованість вимог апеляційної скарги відповідачів, мотивуючи свої доводи, які є аналогічними згідно поданої позовної заяви . Просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції .

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та за участю сторін у судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідачів та представників позивача представників третіх осіб, які з'явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції , задовольняючи позовні вимоги про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, посилаючись, що відповідачі не в змозі в повному обсязі і належним чином виконувати свої батьківські обов'язки щодо повноцінного розвитку та виховання дітей, у зв'язку з тим, що вони постійно зловживають алкогольними напоями, ведуть асоціальний спосіб життя, залишають малолітніх дітей без нагляду, не покращують незадовільні житлово-побутові умови проживання дітей, недотримуються рекомендацій органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації та Будищенської сільської ради, позитивні зміни в родині відсутні, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх дітей, суд дійшов висновку про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав.

Судом першої інстанції також задоволено вимоги про стягнення з батьків аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки згідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції , вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів, та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_6 є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.05.2006 року, його батько - ОСОБА_9, помер ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05.05.2014 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради Черкаського району від 03.10.2018 року № 42 вирішено відібрати малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дітей та влаштувати дітей до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей».

Відповідно до рішень виконавчого комітету Будищенської сільської ради Черкаського району від 26.07.2018 року №№ 29,23, від 23.11.2017 року № 33 відповідачам неодноразово надався строк для налагодження житлово-побутових умов проживання та взаємовідносин з дітьми, однак ситуація у сім'ї залишається незмінною.

Згідно даних актів обстеження умов проживання від 20.09.2018 р., від 03.10.2018 р. № 17, від 07.09.2017 р., від 20.04.2016 р., від 24.06.2015 р. умови проживання дітей є незадовільними.

Із довідки-характеристики № 490/02-17, виданої сільським головою с. Будище Черкаського району Черкаської області від 28.09.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_6 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, одружена, мати трьох неповнолітніх дітей, сім'я стоїть на обліку у виконкомі сільської ради з 2011 року як неблагополучна, не працює, займається тимчасовими підробітками.

Із довідки-характеристики № 491/02-17, виданої сільським головою с. Будище Черкаського району Черкаської області від 28 вересня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_5 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, одружений, має малолітню дитину у шлюбі з гр. ОСОБА_6, не працює, займається тимчасовими підробітками.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959) року передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року, вказано, що в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України.

Докази у справі об'єктивно вказують на те, що відповідачі не покращили житлово - побутові умови проживання дітей, не виявили об'єктивного бажання щодо належного виховання, виходячи з найкращих інтересів дітей у спокійному благонадійному та безпечному середовищі в колі сім'ї. Так, відповідач ОСОБА_6 влаштувалась на роботу з січня 2019 року, однак як вона підтвердила у судовому засіданні , що з лютого по день розгляду справи не відвідувала дітей у закладі, оскільки в даний час працює . ОСОБА_6 пояснила, що старшого сина контролювати не може, оскільки він не виконує її вимог щодо поведінки, не бажає відвідувати школу та навчатись, а вона не в змозі навіть прийняти міри до охайного виду дитини, так як він не бажає їй підкорятись та чинить по своєму.

За таких обставин, вислухавши пояснення та доводи сторін, апеляційний суд вважає, що на даний час питання щодо перебування дітей у закладі відповідає їх інтересам та правам, оскільки батьки не позбавлені батьківських прав, а мають можливість усунути всі недоліки, що стосується умов проживання дітей у будинку батьків, який потребує ремонту, оскільки проживання дітей в умовах з батьками створює загрозу для їх життя та здоров'я .

Подавши апеляційну скаргу відповідачі не довели того, що інтереси дітей залежно від їх характеру та серйозності будуть перевищувати їх власні та вони можуть в даний час забезпечити їм належні умови проживання та безпеки щодо їх здоров'я.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження колегії суддів апеляційного суду і не дають підстав для їх задоволення, оскільки визнані такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції , виходячи насамперед із інтересів дітей.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до статей 180,182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення в частині стягнення аліментів з відповідачів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки вимоги щодо стягнення аліментів вирішено відповідно до вимог чинного законодавства.

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на постанову КМ України від 03.10. 2018 року № 800 та не врахування її положень судом не дають підстав для спростування висновків суду, оскільки позовні вимоги обґрунтовуються доказами за період до прийняття даної постанови , і не є виправданням неналежної поведінки батьків та прояву їх турботи про безпеку та здоров'я дітей.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на неправильність стягнення з відповідачів судових витрат, а саме сплаченого судового збору, оскільки вони посилаються, що заявлено лише одну вимогу немайнового характеру, тоді як заявлено ще вимоги щодо стягнення аліментів, тому в цій частині вимог апеляційна скарга також не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами апеляційний суд не вбачає, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати залишити за особами, якими подавалася апеляційна скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 січня 2019 року у справі за позовом Органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області, Черкаський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Комунальний заклад «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особами, які подавала скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 05 квітня 2019 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко