ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/951/17 Номер провадження 22-ц/814/245/19Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області, ухвалене 30 жовтня 2018 року та ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області постановлену 12 грудня 2018 року в приміщенні суду в селищі Котельва у складі судді Загнійко А.В.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та визнання майна спільною сумісною власністю, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 22 грудня 2017 року (т. 1 а.с. 227), просила: встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2008 року по 14 лютого 2012 року; визнати житловий будинок А-1 з двох кімнат та двох тамбурів, житловою (загальною) площею 76.1 кв.м, площа за внутрішнім обміром 80.6 кв.м, з будівельними матеріалами та конструктивними елементами, які були внесені у створення та будівництво даного житлового спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 травня 2013 року на вказаний будинок, скасувавши при цьому державну реєстрацію права власності на нього за ОСОБА_3

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду вмотивоване тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про спільне проживання однією сім'єю з відповідачем та набуття ними за цей час спільного майна.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року виправлено описку в описовій частині вищевказаного рішення, а саме зазначено замість дати «22.12.2018 року» правильну «22.12.2017 року».

Не погодившись із рішенням суду та ухвалою про виправлення описки, їх в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 Просила скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме тривалий розгляд справи, відсутність повноважень у представника відповідача, відмова суду у забезпеченні позову, а також безпідставне неврахування доказів, які повною мірою доводять обґрунтованість її вимог. Просила скасувати ухвалу про виправлення описки в частині відмови у задоволенні заяви її представника про виправлення описок в судових рішеннях по справі, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме безпідставне не виправлення очевидних описок, що істотно впливають на результат розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 13 травня 2009 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с.165).

Рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області «Про узаконення самовільно збудованих споруд в домоволодіннях громадян» від 02.12.2008 року №316, з врахуванням висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Котелевської райдержадміністрації, керуючись ст.ст. 31, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконкомом селищної ради було прийнято рішення про узаконення самовільно збудованого житлового будинку у домоволодінні ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та доручено Колективному підприємству «Інвентаризатор» провести обміри і включити дані споруди до обліку в домоволодінні (том 2 а.с.52).

Згідно з рішенням третьої сесії VІ скликання Котелевської селищної ради Полтавської області від 30.12.2010 року, відповідно до заяви ОСОБА_3, надано новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_1 адресний номер: АДРЕСА_1 (том 2 а.с.53).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданих 28.05.2013 року реєстраційною службою Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, 2008 року побудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с.97-99).

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 04.07.2009 року, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,175 га по АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що підставою для визнання житлового будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 є спільне створення вказаного нерухомого майна як подружжя. Фактично, ставиться питання про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаних вимог, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та брала участь у створенні нерухомого майна, а саме будинку по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Факт дарування ОСОБА_3 належної йому земельної ділянки ОСОБА_2 свідчить про вступ сторін у цивільні правовідносини, проте не може бути підтвердженням ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Надані позивачем докази, зокрема фотографії з відповідачем, підтверджують наявність взаємовідносин між сторонами, проте не свідчать про те, що характер цих взаємовідносин відповідав поняттю сім'ї, визначеному ст. 3 СК України.

Поїздка на море та спільний віпдочинок, на які посилається ОСОБА_2, не утворюють склад сімейних правовідносин, а тому не доводить її позовних вимог.

Окрім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що спірне нерухоме майно було створено за спільні з відповідачем кошти. ОСОБА_2 не вказує яка саме сума коштів була витрачена нею на створення спірного нерухомого майна.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Порушення норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, місцевим судом допущено не було.

Незгода апелянта з ухвалою місцевого суду про відмову у забезпеченні позову є підставою для оскарження такої ухвали в апеляційному порядку. Проте, таким правом позивач та його представник не скористались.

Доводи апелянта щодо необхідності внесення в оскаржуване рішення та судові рішення по справі виправлень в частині правильного формулювання предмету позову є безпідставними. Позивачем заявлено вимогу про визнання майна спільною власністю подружжя, про що і було зазначено місцевим судом. Зазначених позивачем описок місцевим судом допущено не було, а тому ухвала Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні заяви представника позивача про їх виправлення є законною та обґрунтованою.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року та ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун