ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 766/1642/17

провадження №22-ц/819/1396/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 14 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про виділ в натурі земельної ділянки,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про виділ в натурі земельної ділянки.

Позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивована тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом вони отримали спадщину після смерті їхньої матері ОСОБА_5 , а саме Ѕ частину житлового будинку №72 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться : АДРЕСА_3 , на земельній ділянці площею 0,0491 га. Рішенням суду здійснено реальний поділ будинку, Ѕ частина якого належить відповідачам.

Також позивачі посилаються на те, що земельна ділянка, яка знаходиться під зазначеним домоволодінням, площею 0,0491 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення сесії Херсонської міської ради від 27 серпня 2010 року №1624 була передана у спільну сумісну власність відповідачам та матері позивачів, про що свідчить копія державного акту.

Після смерті матері ОСОБА_5 , позивачі також успадкували право у спільній сумісній власності на земельну ділянку Ѕ частку, на що отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

З урахуванням того, що на теперішній час у них виникла необхідність щодо реального виділу земельної ділянки, оскільки угоди між ними та відповідачами про порядок користування земельною ділянкою не досягнуто, посилаючись на норму статі 89 ЗК України, їх права на Ѕ частину земельної ділянки, позивачі просили суд виділити в натурі належну їм Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0491 (кадастровий номер :21:003:0103 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташованої у АДРЕСА_3 ).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2019 року позов задоволено частково. Виділено у власність співвласникам з часткою 44/100 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , з боку фасадної межі, правої бокової межі, задньої межі площею 245,0 кв.м., із виходом на АДРЕСА_3, відповідно до другого варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи № 94 від 10 жовтня 2018року (графічний додаток №2). Виділено у власність співвласникам з часткою 56/100 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , з боку фасадної межі, задньої межі, лівої бокової межі площею 245,0 кв.м., з виходом на АДРЕСА_3 , відповідно до другого варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи № 94 від 10 жовтня 2018року (графічний додаток №2).Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилається на те, що суд не надав належної оцінки правовідносинам, що виникли між сторонами в контексті 78,79,81 ЗК України. Зазначає, що отримавши висновок будівельно-технічної експертизи, щодо можливих варіантів поділу земельної ділянки, який вимагає певних перепланувань і переобладнань, виконання яких потребує узгодження з компетентними органами в передбачені зазначеним у висновку нормативними актами строки, суд першої інстанції не обговорив це питання та не роз`яснив сторонам необхідності витребування від компетентних органів дозволів із метою правильного вирішення спору. Вважає, що суд належним чином не обґрунтував свої висновки про можливість поділу земельної ділянки виключно за другим варіантом поділу, запропонованим експертом.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачі та їх представник доводи скарги не визнали, рішення суду вважають законним та обгрнутованим. ОСОБА_2 пояснив, що вони з сестрою успадкували Ѕ частку земельної ділянки, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину, а тому їх вимоги задоволені судом відповідно до закону та правовстановлюючих документів, зазначив, що порядок користування земельною ділянкою завжди був спірний між сторонами.

Особа, яка подала апеляційну скаргу та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ( тричі), в судове засідання не з`явилися, що в силу ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, позивачів та їх представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Херсонської міської ради №1624 від 27 серпня 2010року на земельну ділянку площею, 0,0491 га, яка розташована у АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, співвласниками земельної ділянки згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №871299 є: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 /а.с. 15-16/.

Сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_3 , на земельній ділянці площею 0,0491 га, кадастровий номер :21:003:0103 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Право власності позивачів на Ѕ частину домоволодіння виникло на підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті спадкодавця, їх матері ОСОБА_5 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 01.04.2016 року ухваленим у цивільній справі №668/7393/15-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_3 , що є у спільній частковій власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Виділено у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частках по 1/2 за кожним 44/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 . У зв`язку з тим, що у власність позивачів виділена частина домоволодіння, що є меншою від їх ідеальних часток, внаслідок чого збільшилась частка відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судом стягнута з відповідачів відповідна грошова компенсація.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині виділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_3 , що є у спільній частковій власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зазначено що у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділяється в частках по Ѕ за кожним, Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_3 . Це ж рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошової компенсації за зменшення їх частки в розмірі 6433, 50 грн, по 3 216, 75 грн з кожного скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за зменшення частки / а.с.180-183/.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 травня 2015 року, виданого державним нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори спадкоємцям, зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є в рівних частках її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0491га (кадастровий номер :21:003:0103), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 8712 99, виданого 07.10.2010 року Херсонською міською радою на підставі рішення сесії № 1624 від 27.08.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 01283. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку видано ОСОБА_2 /а.с.8-10/.

Матеріали інвентарної справи свідчать, що домоволодіння АДРЕСА_3 з моменту відчуження за договором купівлі-продажу від 19.08.1960 року Ѕ частини, перебувало у власності двох співвласників по Ѕ частці. Так, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.11.2004 року свідчить про приватну спільну часткову власність по Ѕ частині у ОСОБА_7 ( батька відповідачів) та ОСОБА_5 ( матері позивачів). В наступному, як вбачається з матеріалів інвентарної справи, відповідачі успадкували та їм видано свідоцтво про право на спадщину за законом ( 15.12.2004р) на Ѕ частину садиби, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 , на земельній ділянці площею 482 кв.м.

Матеріали інвентарної справи не містять будь-яких документів, які б вказували на встановлений співвласниками будинку порядок користування земельною ділянкою.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі захисту часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч.5 ст.319 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Із свідоцтв про право на спадщину за заповітом позивачів вбачається, що нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину від 06.05.2015 року вказано, що спадщина на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0491 га та указана частка Ѕ. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку видано ОСОБА_2 / а.с.9/.

У свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 26 липня 2016 року нотаріусом зазначено, що свідоцтво про право на спадщину у спільній сумісній власності на земельну ділянку було видано ОСОБА_2 06.05.2015 року за реєстровим №1719 / а.с.8/ .

Свідоцтво про право на спадщину права у спільній сумісній власності на Ѕ частку земельну ділянку, яке було видано ОСОБА_2 06.05.2015 року за реєстровим №1719 було предметом оскарження за позовом ОСОБА_1 про визнання його недійсним з підстав невідповідності визначеної частки, ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 28 грудня 2015 року внаслідок відмови від позову, її прийняття, провадження у справі було закрито / а.с.188/.

Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України 2001 року, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; пункт «»в частини першої статті 87 ЗК України 2001 року).

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 88 ЗК України 2001 року володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення часток - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Частинами четвертою та п`ятою статті 89 ЗК України 2001 року встановлено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок ( крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника ( землекористувача).

Згідно частин першої, четвертої статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідно до частин 1,3 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Враховуючи, що позивачам відповідно до свідоцтва про право на спадщину належить Ѕ частка у праві власності на земельну ділянку, сторони у справі є співвласниками Ѕ частин житлового будинку, порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку не встановлювавався та інше не доведено, відповідно до експертного висновку №94 від 10.10.2018 року судової земельно - технічної експертизи співвласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично користуються земельною ділянкою площею 154 кв.м., що менше, на 91,5 кв.м, відповідно до розміру первісних часток у праві власності на домоволодіння, що явно ущемляє законні права співвласників, позбавляє їх належно користуватися своєю частиною будинку з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо виділу частки земельної ділянки яка складає Ѕ та відповідає 245 кв.м.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції наведених у ній норм ЦК України та ЗК України та не надання належної оцінки правовідносинам, що виникли між сторонами в контексті наведених апелянтом норм матеріального права є такими, що не грнутуються на матеріалах справи, встановлених обставинах та нормах права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, що висновки будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу земельної ділянки вимагають певних перепланувань та переобладнань, виконання яких потребує узгодження з компетентними органами, проте суд не обговорив це питання та не роз`яснив сторонам необхідність витребування від компетентних органів відповідних дозволів колегія суддів відхиляє, як необгрнутовані та не доведені.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що не сплата земельного податку позивачами унеможливлює їх право на виділ частки у праві власності на земельну ділянку, оскільки ці доводи не впливають на права позивачів за захистом якого вони звернулися до суду.

Доповнення до апеляційної скарги, в якому відповідачі просили виділити земельну ділянку відповідно до першого варіанту висновку судової експертизи за яким позивачам видляється земельна ділянка площею 154 кв.м, а відповідачам 337 кв.м відповідно до першого варіанту висновку судового експерта, з підстав в ній викладених колегія суддів не приймає, оскільки зазначені доповнення подані поза строком на апеляційне оскарження ( ч.1 ст. 364 ЦПК України)

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи, належних доказах, нормах матеріального права та висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не надають підстав для скасування рішення суду, а отже рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтею 367, п.1.ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г.Чорна

Повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року

Суддя І.В. Склярська