Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 336/1046/17

провадження № 61-33892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненко Тетяни Вячеславівни на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року у складі судді Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 640 934,14 грн та судовий збір у розмірі 9 614,01 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Степаненко Т. В. подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції разом із клопотанням про розстрочку сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року у задоволенні клопотання про розстрочку сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та сплати судового збору в розмірі 10 575,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про розстрочку сплати судового збору, суд виходив з того, що заявник не надав доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, на які він посилався як на підставу для розстрочки сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відмовлено у відкритті апеляційного оскарження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Степаненко Т. В. звернулася до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив заявнику у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору, оскільки не врахував його майнового стану заявника та не взяв до уваги змісту клопотання.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відмовлено у прийнятті касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року про залишення касаційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків у частині подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншій частині відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 336/1046/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 522/23076/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року поновлено провадження у справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що у лютому 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 640 934,14 грн та судовий збір у розмірі 9 614,01 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Степаненко Т. В. подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції разом із клопотанням про розстрочку сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року у задоволенні клопотання про розстрочку сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та сплати судового збору в розмірі 10 575,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про розстрочку сплати судового збору та визначаючи до сплати суму судового збору, суд виходив з того, що заявник не надав доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, на що він посилався як на підставу для розстрочки сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відмовлено у відкритті апеляційного оскарження з підстав невиконання вимог про сплату судового збору.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року встановлено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України 2004 року, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Із підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних розглядом справи, або звільнити від їх оплати (частина третя статті 82 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 8 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України 2004 року єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Таким чином, розстрочити сплату судового збору суд може за наявності відомостей про майновий стан заявника.

Обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

ОСОБА_1 та його представник не посилалися на належні та допустимі докази наявності обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом розмірах і в строки.

Установивши відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, у зв`язку із недоведенням останнім свого майнового стану на момент подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху та надання строку для усунення її недоліків (сплати судового збору), що відповідало вимогам чинного процесуального законодавства на момент постановлення оскарженої ухвали.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції щодо залишення апеляційної скарги без руху та визначення розміру судового збору ухвалено з додержанням норм процесуального права, є по суті правильним та справедливим, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненко Тетяни Вячеславівни залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко