ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 637/466/18

Провадження № 22-ц/818/5643/19

26 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року (суддя Островська Н.І.) по справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором від 14.01.2010 року у розмірі 39326,77 грн.

В обґрунтування вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.01.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору та вимог закону відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 09.04.2018 року має заборгованість у розмірі 39326,77 гривень, яка складається з наступного: 1993,30 гривень - заборгованість за кредитом; 34784,58 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1848,89 гривень - штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приват Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правові позиції, викладені у Постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, які є визначальними у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності, на застосування яких наполягав відповідач.

Проте погодитися з таким висновком колегія суддів не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що згідно анкети-заяви позичальника б/н від 14.01.2010 року, ОСОБА_1 виявила бажання оформити платіжну кредитну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 7).

Також в заяві було визначено розмір кредитного ліміту, базова процентна ставка та розмір штрафу за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів.

Крім того, на підтвердження позовних вимог банком було надано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти від 14.01.2010 року, яка містить особистий підпис відповідачки.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5%, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, розмір комісій, пені, штрафів, процентна ставка за несанкціоноване перевищення ліміту кредитування, тощо.

Тобто сторони визначили у письмовому вигляді умови користування кредитними коштами.

На підтвердження користування ОСОБА_1 кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надав виписку по кредитним карткам, оформленим за вказаним договором, строком дії останньої до липня 2016 року.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 09.04.2018 року утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого розрахунку складає 39326,77 гривень, з яких: 1993,30 гривень - заборгованість за кредитом; 34 784,58 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1 848,89 гривень - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 5-6).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк свої вимоги виконав, надавши кредитні кошти шляхом відкриття карткового рахунку, що підтверджується інформацією щодо видачі та строку дії кредитних карток за вказаним договором.

ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, що не заперечує сама відповідачка, проте умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Визначаючи розмір заборгованості за вказаним договором колегія суддів враховує, що у вказаній вище анкеті-заяві відповідача сторонами було погоджено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., можливість його збільшення, базова процентна ставка в місяць - 2,5% (або 30% на рік), штрафи та пеня за прострочення виконання зобов`язання, тобто сторони обумовили у письмовому вигляді умови користування кредитними коштами.

Разом із цим, із розрахунку заборгованості вбачається, що банком в односторонньому порядку було підвищено кредитний ліміт та процентну ставку з вересня 2014 року, що передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку, розміщеними на його сайті, які не можуть бути доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та Правила споживчого кредитування.

Звертаючись до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, ОСОБА_1 посилалась на те, що останній платіж з погашення заборгованості нею було здійснено у жовтні 2014 року, в той час як із позовними вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся лише у 2018 році.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що умовами договору передбачено погашення процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами та кредитного ліміту в повному обсязі не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до якого за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Із матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором від 14.01.2010 року ОСОБА_1 видавались кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до лютого 2013 року та №252329 зі строком дії до липня 2016 року. Доказів видачі ОСОБА_1 інших кредитних карток за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять.

Оскільки останній платіж за кредитним договором повинен був бути внесений відповідачем до 31 липня 2016 року (що відповідає строку дії картки), а з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 27 квітня 2018 року, підстави для застосування строків позовної давності щодо повернення грошових котів, отриманих відповідачем та процентів за їх користування відсутні.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штрафи припинилося зі спливом строку кредитування 31 липня 2016 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 01 серпня 2016 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а отже до зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними.

Разом із цим, із розрахунку заборгованості вбачається, що банком в односторонньому порядку була підвищена процентна ставка з вересня 2014 року.

Як на підставу зміни процентної ставки позивач посилався на Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, розміщені на його сайті, які не можуть бути доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та Правила споживчого кредитування.

Таким чином, беручи до уваги, що кінцевий строк дії картки - 31.07.2016 року, із позовними вимогами банк звернувся до суду 27.04.2018 року, за період в межах строку позовної давності з 27.04.2015 року по 31.07.2016 року минув 461 день, розмір процентів, що підлягають стягненню, складає 716,60 грн. (1896,43 х 30% / 366 х 461).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом за період з 27.04.2015 року по 31.07.2016 року. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» ( м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, к/р НОМЕР_3 у НБУ, МФО 305299, , ІПН 21) заборгованість за кредитним договором б/н від 14.01.2010 року у розмірі 2613,03 грн., з яких: 1896,43 - заборгованість по тілу кредиту, 716,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» ( м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, к/р НОМЕР_3 у НБУ, МФО 305299, , ІПН 21) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 116, 99 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 175,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.В.Котелевець

А.І.Овсяннікова