КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити дії ,-

встановив:
У березні 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк».
Позовні вимоги мотивує тим, що є військовослужбовцем, проходить службу в Збройних Силах України за контрактом від 23 листопада 2018 р. у в/ч НОМЕР_1 . 22 квітня 2015 р. був призваний по мобілізації Первомайським об`єднаним міським військовим комісаріатом Харківської області відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 р. № 15/2015.

Військову службу проходив з 22 квітня 2015 р. по 15 липня 2016 р. у складі в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 .

У квітні 2017 р. отримав у відповідача кредит у розмірі 32 000 грн. На даний час заборгованість за даним кредитом становить 54 057,02 грн., яка складається з кредитної заборгованості, процентів, пені та штрафів.

Однак, нарахування відповідачем штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом суперечить положенням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервистам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установам та організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Крім того, відповідач всупереч встановлених законом пільг для позивача не лише нараховує, а й протиправно списує в автоматичному режимі прострочену заборгованість з інших карток позивача.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування йому штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом та зобов`язати відповідача при наданні позивачу кредитних послуг утриматися від нарахування йому процентів, пені та штрафних санкцій з 15 травня 2017 р. і до кінця дії особливого періоду та провести позивачу відповідний перерахунок заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2019 року позов задоволено.
Визнано дії Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо нарахуванням штрафних санкцій, пені та процентів ОСОБА_1 , виходячи з положень, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» протиправними.
Зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» при здійсненні банківських послуг за картковим рахунком НОМЕР_4 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 не нараховувати проценти, пеню та штрафні санкції, виходячи із положень, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 1 січня 2018 року і до кінця дії особливого періоду.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06 вересня 2019 року виправлено допущену в рішенні Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2019 року описку, доповнивши резолютивну частину рішення суду після третього абзацу четвертим абзацом :Стягнути з Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1536,8 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що принцип свободи договору відповідно до ст.6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізовувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматись від укладення договору);по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд , враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження, щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Вказують, що узгоджені сторонами умови, щодо незастосування положення ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і їх сімей» є свідченням реалізації сторонами права на свободу укладання договору та визначення його істотних умов.

Зазначає, що у позивача, до моменту виникнення заборгованості перед Банком, не виникало жодних питань, щодо укладеного між ним та Банком правочину, позивач свідомо користувався банківськими послугами повністю розуміючи можливі негативні наслідки у випадку невиконання ним своїх зобов`язань.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним і таким, що підлягає залишенню без змін.

Вказує, що викладені аргументи в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що суперечать офіційній позиції АТ «ПриватБАнк». Вказує, що він є військовослужбовцем і проходить службу в Збройних силах України за контрактом від 23.11.2018 року в В/Ч НОМЕР_1 тому вважає, що нарахування штрафних санкцій, пені або процентів за користування кредитом військовослужбовцям, резервістам з 17 березня 2014 року по даний час є протиправним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується посвідченням Головного управління Національної гвардії України від 18 травня 2016 р. № 050534.

22 квітня 2015 року позивач був призваний по мобілізації Первомайським об`єднаним міським військовим комісаріатом Харківської області відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 р. № 15/2015. Військову службу проходив з 22 квітня 2015 р. по 15 липня 2016 р. у складі в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 .

На час ухвалення судового рішення позивач з 23 листопада 2018 р. проходить службу в Збройних Силах України за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою командира в/ч НОМЕР_1 від 04 грудня 2018 р. № 470.

30 березня 2015 року між сторонами укладений кредитний договір б/н шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». На виконання умов договору позивачу видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_5 з кредитом в розмірі 32 000 грн.

15 липня 2017 р. позивачем підписано заяву про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам Приватбанку, згідно з якою позивач просив не застосовувати відносно нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та продовжити обслуговування його Преміальної картки відповідно до умов укладеного між ним і відповідачем договору, у тому числі зі сплатою процентів за користування кредитом та можливої неустойки упродовж всього періоду дії договору.

05 лютого 2019 року позивачем подано заяву відповідачу про звільнення від нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом та скасування нарахованих штрафних санкцій, пені та процентів у зв`язку з поширенням на нього положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на що 15 лютого 2019 року отримав відмову, оскільки позивач добровільно відмовився від цієї пільги, підписавши 15 липня 2017 р. заяву про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів.

Проаналізувавши вище викладене суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог внаслідок порушення відповідачем норм цивільного законодавства щодо військовослужбовців.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони узгоджуються з нормами чинного законодавства та відповідають матеріалам справи.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Правовий аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду користуються пільгами передбаченими частиною 15 статті 14 вищевказаного Закону.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень чинного законодавства рішення про мобілізації приймаються Президентом України.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, оголошено часткову мобілізацію та до цього часу відповідного рішення про демобілізацію не приймалось.

Тому у позивача, який є військовослужбовцем, є наявні усі визначені чинним законодавством підстави для користування пільгою, передбаченою частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таке право позичальника ОСОБА_1 при його документальному підтвердженні є безумовним, та встановлене відповідною нормою Закону, а тому не може залежати від раніше поданої ним заяви про відмову від отримання цього виду пільги на банківські послуги, на що посилається відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Положеннями частини 5 цієї ж статті визначено, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Тому відмова від користування пільгами та підписання заяви про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів з відновленням кредитного ліміту військовослужбовцям-клієнтам в АТ КБ «Приватбанк» є реалізацією свободи вільно здійснювати свої права, але не є підставою для припинення права на пільгу за умови існування підстав для її застосування у подальшому.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суперечать законодавству, щодо надання пільг військовослужбовцям.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 7,367,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко