ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/5629/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/813/4680/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2019 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиви на позов

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про припинення права власності та визнання права власності.

Зазначала, що ОСОБА_5 - брат ОСОБА_2 та батько інших сторін, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті залишилася спадщина - 127/600 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати 9,8 кв.,туалету 2,9 кв.м., коридору 2 кв.м. та веранди 13,44 кв.м. житлового будинку, який в цілому складається з житлової будівлі та надвірних споруд, загальною житловою площею 94,4 кв.м., розташованих на земельній ділянці розміром 1820 кв.м.

Вказувала на те, що крім неї, власником 1/2 частки спадщини є ОСОБА_2 , що її брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтво на спадщину не отримали.

Посилаючись на те, що;

-спірне житло не передбачено для мешкання двох та більше родин, є неподільним;

-у вказаній частині будинку мешкає її малолітня дочка ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-житло потребує значних витрат для проведення капітального ремонту, а бездіяльність

відповідачів несе значну шкоду майну та житлу;

-добровільно відчужувати свої частки власності в її житлі відповідачі не бажають,

ОСОБА_1 просила суд припинити право власності:

- ОСОБА_2 на 1/2 частину 127/600 часток зазначеного будинку;

- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожного на 127/600 часток зазначеного будинку, шляхом отримання від неї реальної вартості їх часток в будинку;

- визнати за нею право власності 127/600 часток вищевказаного житлового будинку (т.1 а.с.3-4).

У відзиві на позов відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у позові, посилаючись на те, що спірний будинок є її єдиним житлом, вона має намір там мешкати, а тому припинення права власності завдасть її інтересам істотної шкоди як співвласнику майна. Крім того, звернула увагу на те, що оцінка нерухомого майна у звіті, наданою позивачкою, є значно заниженою (т.1 а.с.200-203).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2018 року, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості третьої особи, залучена ОСОБА_7 (т.1а.с.232-233).

У письмових поясненнях ОСОБА_7 зазначила, що згідно до договорів дарування, укладених нею 15 червня та 13 вересня з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно, вона є власником 127/1200 частин житлового будинку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даній справі вже не є належними відповідачами, а до неї позовні вимоги не заявлено, третя особа просила у позові ОСОБА_1 відмовити.

Крім того, вказала, що її частка в будинку є більшою ніж частка позивачки, що в неї немає у власності будь-якого іншого майна, що оцінка вартості 127/600 частин будинку є явно заниженою, що в матеріалах справи відсутні докази попереднього внесення позивачкою вартості частки на депозитний рахунок суду навіть у розмірі, визначеною ОСОБА_1 (т.1 а.с.240-245).

21 грудня 2018 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду свідоцтво про зміну імені, згідно якого ОСОБА_2 стала ОСОБА_8 (т.2 а.с.4).

Справа розглянута у відсутність сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2019 року у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою ОСОБА_1 умови передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України не доведені, частки відповідача та третьої особи не є незначними та в сукупності дорівнюють частці позивачки, неможливість спільного користування майном не доведена та не підтверджується матеріалами справи. При зверненні з позовом до суду та протягом розгляду справи ОСОБА_1 не внесла на депозитний рахунок суду вартість частки будинку, що належить відповідачу ОСОБА_8 та третій особі ОСОБА_7 , навіть у розмірі вказаному у звіті, що наданий позивачем (т.2 а.с. 11-14).

Доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційної скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позов в повному обсязі.

Зокрема, крім доводів, які містяться в її позові, ОСОБА_1 зазначила, що:

- спадщина складається з однієї житлової кімнати, розміром 9,8 кв.м., що унеможливлює одночасне проживання чи спільне користування її родиною (три особи) та родинами відповідачів ( вісім осіб);

- кожен із відповідачів зареєстровані в м. Одеси за різними адресами, тому відсутні істотні умови шкоди інтересам відповідачів;

- висновок суду щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду є незаконним (т.2 а.с.32-34).

У відзиві на скаргу представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема, крім доводів, які містяться в поясненні ОСОБА_7 на позов, зазначив, що:

- ОСОБА_1 є власником 127/1600 частин будинку, а третя особа ОСОБА_7 власником 127/1200 частин, тому частка позивачки не є найбільшою часткою серед інших співвласників;

- суд постановляє рішення про припинення права власності особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, про що вказують судові рішення Верховного Суду України від 23 червня 2010 року у справі №6-22505св09, від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14;

- згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 червня 2017 року (додаток до договору дарування), загальна площа спірного житлового будинку складає 568,5 кв.м., а не 94,4 кв.м, як зазначено позивачем у звіті;

- при посвідчені договорів дарування здійснено оцінку майна, згідно якої ринкова вартість лише 127/2400 частин будинку за вказаною адресою складає 135 000 грн. (без урахування права користування та подальшої приватизації земельної ділянки) т.2 а.с.53-58.

Правом відзиву на апеляційну скаргу інші учасники судового процесу не скористалися

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника ОСОБА_10 , представника відповідача ОСОБА_8 та третьої особи ОСОБА_7 ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції посилався на те, що позивачкою не доведено наявність всіх підстав для застосування ст.365 ЦК України.

Погоджуючись із вказаним висновком суду про відмову у позові, апеляційний суд не погоджується з мотивами відмови у позові, а тому мотивувальна частина рішення підлягає зміні.

За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Поняття спільної часткової власності визначено в ч.1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ст.3 ЦПК України 2004 року, яка діяла під час звернення ОСОБА_1 до суду, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1ст 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічні норми містяться й у ст.ст.4,13 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи зазначені суб`єкти, об`єкт і зміст вказаних відносин, спірними матеріальними правовідносинами в цьому випадку є правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності.

Належним відповідачем у спорі щодо здійснення права спільної часткової власності є співвласники спірного майна.

Пред`являючи у березні 2016 року позов про припинення права власності трьох співвласників на 127/600 часток житлового будинку шляхом отримання від неї реальної вартості їх часток в житловому будинку та визнати за нею право власності на зазначену частку, ОСОБА_1 зазначила відповідачами ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В період розгляду справи в суді, відповідно до договору дарування від 15 червня 2017 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 127/2400 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельної ділянки 1820 кв.м. Дар оцінено в 135 874 грн. Згідно звіту про незалежну оцінку вартість частки складає 135 874грн.(т.2 а.с.87).

Згідно договору дарування від 13 вересня 2017 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 127/2400 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельної ділянки 1820 кв.м. Дар оцінено в 132 874 грн. Згідно звіту про незалежну оцінку вартість частки складає 132 874грн. (т.2 а.с.88).

За нормами ЦПК України «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до ч.2ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як вбачається зі змісту ст.ст.51,175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У зв`язку з тим, що змінилися два співвласника 127/600 часток житлового будинку, суд першої інстанції в судовому засіданні 20 листопада 2018 року роз`яснив представнику позивачки адвокату Гращенко Г.Е. право замінити неналежних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним відповідачем ОСОБА_7 .

Згідно протоколу судового засідання від 20 листопада 2018 року представник позивачки ОСОБА_12 заявив клопотання про залучення ОСОБА_7 до участі у справі в якості третьої особи (т.1а.с.232-233).

Тому ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2018 року, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_7 (т.1а.с.232-233).

В подальшому, незважаючи на письмові пояснення третьої особи ОСОБА_7 від 30 листопада 2018 року в яких вона зазначила, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неналежними позивачами, що її процесуальний статус визначено неправильно та вона має бути залучена до участі у справі в якості відповідача, позиція позивачки та її представника ОСОБА_12 щодо процесуального статусу ОСОБА_7 не змінилася (т.1а.с.240-245, т.2а.с.6-7).

Оскільки позов про припинення права власності на 127/600 часток житлового будинку та визнання право власності на зазначену частку пред`явлено до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а не до співвласників спірної частки нерухомого майна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку про те, що цей позов пред`явлений до неналежних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Тому у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цієї підстави.

Посилання представника позивачки ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції на те, що процесуальний статус ОСОБА_7 визначено правильно, що договори дарування часток житлового будинку відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15 червня та 13 вересня 2017 року є нікчемними, оскільки ними порушені:

-права малолітньої дочки позивачкиОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-норми ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (далі-Закон) щодо отримання зазначеними відповідачами попереднього дозволу органів опіки та піклування на відчуження своїх часток, якими користується малолітня ОСОБА_6 ,є помилковими.

Згідно преамбули вказаного Закону, він визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення

Таким чином, даний Закон не регулює правовідносини, які виникли у даній справі.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є житловим будинком фактичною загальною площею за різними джерелами від 211 кв.м. до 568,5 кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначене домоволодіння належить на праві спільної часткової власності у різних частках щонайменше 10 особам.

Беручи до уваги, що:

-один із співвласників домоволодіння, ОСОБА_13 , частина якої безпосередньо межує із спірною частиною будинку, є матір`ю позивачки;

- ОСОБА_1 зареєстрована в будинку з 14 травня 2007 року;

- після рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2014 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 їх малолітня дочка ОСОБА_6 залишилася проживати з матір`ю;

-згідно довідки департаменту надання адміністративних послуг від 20 квітня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи, малолітня ОСОБА_6 зареєстрована з матір`ю ОСОБА_1 з 27 червня 2012 року, тобто за рік до смерті свого діда;

-згідно фотофіксації, наданої позивачкою, житлова кімната площею 9.8 кв.м., яка отримана у спадок, повністю зруйнована та проживати в ній неможливо;

-згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 березня 2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» заборгованість за недораховану електричну енергію в сумі 17 097,49 грн. Із змісту рішення видно, що ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_13 , яка є власником 1/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що ОСОБА_1 проживає разом із нею, про що свідчить відповідна відмітка в її паспорті, виданого 30 серпня 2011 року, тобто за два роки до смерті її батька,

апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та її малолітня дитина були зареєстровані за місцем проживання ОСОБА_13 за адресою : АДРЕСА_1 , до набуття позивачкою права власності в порядку спадкування, а не за місцем проживання батька та діда ОСОБА_5 (т.2а.с.89,90,91-95,111-117,118119-120).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що не було будь-яких правових підстав для обов`язкового отримання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попереднього дозволу органів опіки та піклування перед укладенням ними договорів дарування своїх часток, які не знаходилися у користуванні малолітньої ОСОБА_6 .

За викладених обставин рішення суду першої інстанції про відмову у позові підлягає зміні в його мотивувальній частині.

Відмова у позові не перешкоджає ОСОБА_1 у подальшому звернутися до суду з аналогічним позовом, правильно визначивши коло відповідачів.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2019 року змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді :