Справа № 127/5890/17
Провадження № 22-ц/801/307/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуСправа № 127/5890/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/5890/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року, яке ухвалене суддею Федчишеним С.А. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 15 год. 21 хв.,

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 вересня 2016 року близько 11:20 год. ОСОБА_4, керуючи мотоциклом НОМЕР_1, рухаючись по вул. Пирогова, 31 в м. Вінниці, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримуючись безпечної відстані скоїв зіткнення із автомобілем марки Nissan, д.н. НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2016 року ОСОБА_4, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави.

При зіткненні автомобіль позивача отримав технічні ушкодження. Величина збитків, завданих автомобілю, становить 116684,88 грн., сума документально підтверджених виплат на ремонт - 96727,63 грн., вартість проведеного експертного дослідження - 562,80 грн.

Таким чином, позивач просила стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 98263,06 грн., з яких: 96 727,63 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди, 562,80 грн. витрати з визначення вартості матеріального збитку та судовий збір в сумі 972,90 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року ухвалене з порушенням норм процесуального права, невірно застосовано норми матеріального права. Зокрема, що рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 лютого 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір понесених витрат на ремонт автомобіля документально підтверджено, а тому вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 вересня 2016 є обґрунтованою.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2016 року ОСОБА_4, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (а.с.34).

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Колегія суддів, приходить до висновку, що порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв'язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч.2, ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За приписами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-183цс14, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно рахунку НОМЕР_3 від 01 жовтня 2016 року, витрати на ремонт автомобіля Nissan, д.н. НОМЕР_2 становлять 96727,63 грн.(а.с.10-11).

Згідно замовлення на обслуговування НОМЕР_3 від 01 жовтня 2016 року, позивач сплатила 96727,63 грн., про що свідчить відповідна відмітка (а.с.12).

В матеріалах справи, міститься звіт №25 експертного товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 20 грудня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 звернулась до Вінницького НДЕКЦ МВС України з метою визначення матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу. Розмір матеріального збитку автомобіля НОМЕР_2, 2013 року випуску, в результаті його пошкодження склав 116684,88 грн., рахунок до висновку експерта від 20 грудня 2016 року № 25, становить 562,80 грн. (а.с.17-21)

Відповідно до ч.3 ст. 76 ЦПК України, одним із засобів доказування є висновок експерта.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням позивача ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2017 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с.66).

Згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №165 від 10 серпня 2017 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, 2013 року випуску, в результаті його пошкодження складає 119508,71 грн. (а.с.75-80).

Крім того, за клопотанням представника відповідача, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року було призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу (а.с.107).

Згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ №6250/17-21 від 04 грудня 2017 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Nissan Qashqai, д.н. НОМЕР_2, 2013 року випуску, внаслідок ДТП, яке відбулось 19 вересня 2016 року, становить 98757,40 грн. (а.с.114-119).

Таким чином, колегією суддів, встановлено, що позивачу завдано матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 98757,40 грн., проте позивач просила стягнути шкоду в розмірі 96727,63 грн., оскільки такий розмір підтверджується рахунком НОМЕР_3 від 01 жовтня 2016 року на, що і було також звернута увага судом першої інстанції при задоволені позовних вимог.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8 роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експерта від 04 грудня 2017 року має відповідні посилання на використану літературу, норми чинного законодавства, які використовувались для проведення оцінки, перелік пошкоджень, які були заподіяні внаслідок ДТП, вартість матеріального збитку за відповідною формулою, а тому вірно прийнятий до уваги судом при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є безпідставними, необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до непогодження зі складеним останнім висновком експерта, проте такий висновок не суперечить матеріалам справи.

При таких обставинах, колегія суддів, приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 96727,63 грн., суд першої інстанції, обґрунтовано взяв до уваги висновок експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 04 грудня 2017 року №6250/17-21, а також рахунок НОМЕР_3 від 01 жовтня 2016 року, згідно якого встановлено, що витрати на ремонт автомобіля Nissan, д.н. НОМЕР_2 становили 96727,63 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року є законним, обґрунтованим, підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді: Матківська М.В.

Міхасішин І.В.