КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2336/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщеннями,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року,

встановив:

у червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. У липні 2016 року позивач подав до суду доповнену позовну заяву, в якій просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку від 31 грудня 2004 року отримали право на зайняття кімнат АДРЕСА_1. Зазначений ордер був виданий ОСОБА_6 - працівнику ВАТ «Київський електровагоноремонтнний завод ім. Січневого повстання 1918р.». ОСОБА_6 у 2012 році знялася з реєстрації в гуртожитку. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не є працівниками заводу. ОСОБА_3 фактично не проживає у гуртожитку, що підтверджується відповідними актами. 25 липня 2016 року позивач подав до суду доповнену позовну заяву, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування даним приміщенням.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_7 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що ОСОБА_3 на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку від 31 грудня 2004 року отримав право на зайняття кімнат АДРЕСА_1. Зазначений ордер був виданий працівнику ВАТ «Київський електровагоноремонтний завод» ОСОБА_6 У 2012 році вона знялась з реєстрації в гуртожитку. ОСОБА_3 не є працівником підприємства та фактично в гуртожитку не проживає понад шість місяців, що підтверджується відповідними актами, у зв'язку з чим, він втратив право користування житлом. 25 липня 2016 року позивач подав до суду доповнену позовну заяву, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування даним приміщенням.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт не проживання відповідачів у спірному приміщенні понад 6 місяців.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 71, 72 ЖК України.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 15 жовтня 2003 року ОСОБА_6 - працівнику ВАТ «Київський електровагоноремонтний завод», виданий ордер на жилу площу в гуртожитку, а саме кімнати АДРЕСА_1. Зазначений ордер надає право ОСОБА_6 зайняти кімнати разом з сім'єю, до скалу якої входять: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_3 У 2012 році ОСОБА_6 знялася з реєстрації в гуртожитку. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є працівниками заводу, однак зареєстровані в спірних кімнатах, що підтверджується довідками форми № 3, регулярно сплачують рахунки за комунальні послуги, здійснюють поточні ремонтні роботи.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на балансі ПрАТ ««Київський електровагоноремонтний завод». ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували та не перебувають у трудових відносинах з заводом, однак зареєстровані в спірних кімнатах на підставі ордеру виданого у жовтні 2003 року ОСОБА_6 Також апелянт зазначає, що суд не дослідив належним чином Акти перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму в гуртожитку.

Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Судом першої інстанції було вірно встановлено те що, відповідачі зареєстровані у спірних кімнатах, сплачують рахунки за комунальні послуги, здійснюють поточні ремонтні роботи. Фактів порушень відповідачами правил користування приміщеннями, завдання шкоди житловому фонду підприємства або використання кімнат не за призначенням позивачем не надано. Посилання позивача на Акти перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму в гуртожитку спростовуються показами свідків.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про те, що відповідачі проживають у гуртожитку в кімнатах НОМЕР_1. Разом з тим, зазначають що представників ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», при проведенні перевірок проживання у гуртожитку, ніколи не бачили.

У своєму відзиві, представник ОСОБА_4 вказував, що апеляційна скарга і доводи, викладені в ній є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді