провадження № 22-ц/824/2857/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 1 326 242 грн. 95 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є власником автомобіля «Porshe Panamera», 2012 року випуску та машиномісця АДРЕСА_1. 01 січні 2013 року між ним та Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» укладено договір про участь у витратах на утримання паркінгу. 05 грудня 2017 року на території паркінгу по АДРЕСА_1 невідомі особи пошкодили автомобіль позивача, а саме розстріляли його з автоматичної вогнепальної зброї. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, здійснюється досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 грудня 2017 року, в якому ОСОБА_3, як власник майна, має статус потерпілого. Згідно з рахунком ТОВ «Віннер ПЦКА» від 12 грудня 2017 року вартість ремонту і відновлення пошкодженого автомобіля становить 1 326 242 грн. 95 коп. Позивач вважає, що пошкодження майна сталося саме внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку, зокрема, визначеного пунктом 2.1.9 вказаного договору, що призвело до можливості невідомим особам безперешкодно потрапити на територію підземного паркінгу, де знаходився автомобіль, та пошкодити його.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд неправильно розтлумачив умови договору, не взявши до уваги при цьому п. 2.1.9, на який посилається позивач у позовній заяві. Відповідач не має права допускати на територію паркінгу сторонніх осіб. Суд безпідставно обмежив предмет договору виключно зобов'язаннями відповідача забезпечити технічне обслуговування та зазначив, що відповідач не повинен був зберігати автомобіль та відповідати за його схоронність, а надав лише комунальні послуги. Однак, у договорі міститься інший пункт, який має назву «інші роботи (послуги)». Укладаючи договір з позивачем, відповідач прийняв на себе зобов'язання не допускати на територію паркінгу сторонніх осіб, тим самим запевнив позивача та дав підстави обґрунтовано легітимно очікувати вчинення ним заходів щодо забезпечення схоронності паркінгу та майна, яке знаходиться на його території, від посягань сторонніх осіб, які не повинні потрапити на територію паркінгу. Суд першої інстанції безпідставно не розглянув клопотання позивача про виклик свідків, показання яких мали виключно важливе значення для справи, не дослідив копію відеозапису випуску ТСН за 05 грудня 2017 року, не взяв до уваги судову практику. Суд, встановивши факт пошкодження майна позивача та наявність між сторонами договірних зобов'язань в оскаржуваному рішенні, не надав оцінки та не навів мотивів, з яких фактично не погодився з висловленою позицією судів різних інстанцій у справах, що виникли з однорідних відносин. Застосування положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в контексті змісту зобов'язань за договором є неправильним, спрямоване на звуження змісту зобов'язання відповідача, оскільки договір не обмежувався виключно наданням послуг по утриманню паркінгу, а також передбачав виконання послуг та робіт щодо недопущення на територію паркінгу сторонніх осіб, як один з заходів, що вживаються для недопущення пошкодження майна. Суд не застосував положення ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що інші роботи по утриманню паркінгу, у тому числі робота чергових щодо зберігання та охорони автомобілів, розміщених на паркінгу, мають бути визначені в калькуляції на утримання паркінгу. Розрахунок вартості послуг з експлуатації машиномісця не включає у себе оплату позивачем робіт з охорони та зберігання відповідачем автомобілів, розміщених на паркінгу. Відповідач не порушував свої зобов'язання за договором, а тому не повинен нести відповідальність за пошкодження автомобіля позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 21 вересня 2013 року ОСОБА_3 є власником автомобіля «Порше», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до відомостей витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 09 вересня 2013 року ОСОБА_3 є власником машиномісця № 234, що в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 (а.с.11).

01 січні 2013 року між Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та ОСОБА_3 укладено договір № 60-13 про участь у витратах на утримання паркінгу, предметом якого є надання вказаним підприємством власнику машиномісця комунальних послуг по його технічному обслуговуванню (а.с.12-15).

05 грудня 2017 року на території паркінгу по АДРЕСА_1 невідомі особи пошкодили належне ОСОБА_3 майно - автомобіль «Порше», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а саме розстріляли його з автоматичної вогнепальної зброї. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, слідчим відділом Дарницького управління поліції ГУ НП України в місті Київ здійснюється досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 грудня 2017 року, в якому ОСОБА_3, як власник майна, має статус потерпілого.

Згідно з рахунком ТОВ «Віннер ПЦКА» від 12 грудня 2017 року вартість ремонту і відновлення пошкодженого автомобіля становить 1 326 242 грн. 95 коп. (а.с.17-19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання, які виникли між сторонами, передбачають надання відповідачем комунальних послуг, а не охоронних щодо збереження чи забезпечення безпеки майна послуг.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказує на те, що між ним та відповідачем укладено договір про участь у витратах на утримання паркінгу. У зв'язку з порушенням відповідачем умов п.2.1.9 договору відбулося пошкодження належного позивачу майна.

Згідно п.1 договору про участь у витратах на утримання паркінгу власник місця доручає за плату, а підприємство приймає та забезпечує за адресою, визначеною у преамбулі цього договору, виконання робіт (послуг) по технічному обслуговуванню паркінгу власними і залученими силами, а саме: технічне обслуговування електромереж з повіркою приладів обліку у відповідності до нормативно встановлених строків; технічне обслуговування систем оповіщення, припливно-витяжної вентиляції, систем водопостачання та водовідведення у відповідності до нормативно встановлених строків; здійснення за окремим договором планово-попереджувального ремонту паркінгу в межах і обсягах, визначених рішенням зборів «Власників місць»; аварійне обслуговування зазначених систем, забезпечення паркінгу водопостачанням та електроенергією, перезарядку вогнегасників, інші роботи (послуги) по утриманню для забезпечення технологічного процесу в межах витрат, передбачених в калькуляції на утримання паркінгу, в т.ч. роботу чергових. Розмір витрат та види обслуговування можуть змінюватися і визначаються в калькуляції на утримання паркінгу.

Пункт 1.2 договору передбачає, що власник місця використовує для розміщення транспортного засобу місце АДРЕСА_1, та оплачує підприємству на умовах цього договору свою частку витрат, які пов'язані з виконанням робіт (послуг) за цим договором по утриманню даного паркінгу.

Згідно п.2.1.9 договору підприємство зобов'язується не допускати на територію паркінгу сторонніх осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що укладаючи з ним договір, відповідач прийняв на себе зобов'язання не допускати на територію паркінгу сторонніх осіб, тим самим запевнив позивача та дав підстави обґрунтовано легітимно очікувати вчинення ним заходів щодо забезпечення схоронності паркінгу та майна, яке знаходиться на його території, від посягань сторонніх осіб, які не повинні потрапити на територію паркінгу.

Разом з тим, у договорі, укладеному між сторонами, відсутній обов'язок підприємства забезпечувати схоронність майна та відшкодовувати шкоду, завдану цьому майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Між сторонами відсутні договірні зобов'язання щодо відшкодування шкоди, завданої майну, яке розташоване на території паркінгу, а, отже, має місце відсутність причинного зв'язку між допуском сторонньої особи на територію паркінгу та пошкодженням автомобіля позивача. В даному випадку допуск будь-якої сторонньої особи на територію паркінгу не свідчить, що будь-якому автомобілю, що в ньому зберігається, обов'язково буде спричинена шкода.

З матеріалів справи вбачається, що винні дії, в результаті яких було пошкоджено автомобіль позивача, вчинені не відповідачем, а невстановленою фізичною особою, яка вчинила зазначене умисно, що у відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України є підставою до відшкодування шкоди саме цією особою.

Крім того, особа, яка пошкодила належний позивачу транспортний засіб, не встановлена, що не заперечується сторонами, а, відтак, відсутні підстави вважати, що відповідач в порушення умов договору допустив до паркінгу сторонню особу, яка не має права доступу до паркінгу.

ОСОБА_3 також вказує на те, що у договорі міститься інший пункт, який має назву «інші роботи (послуги)».

Однак, наявність у договорі вказаного пункту не свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечити охорону майна та відшкодувати позивачу шкоду у випадку його пошкодження сторонніми особами. Зазначений пункт договору передбачає надання робіт (послуг) по утриманню паркінгу для забезпечення технологічного процесу у межах витрат, передбачених у калькуляції на утримання паркінгу, у тому числі, роботу чергових. Розмір витрат та види обслуговування можуть змінюватися і визначаються в калькуляції на утримання паркінгу.

При цьому, суду не надані докази того, що відповідачем було обчислено вартість надання послуги щодо зберігання та охорони автомобіля, належного ОСОБА_3, і що такі послуги повинні були надаватися йому.

Недопущення на територію паркінгу сторонніх осіб, як одне із зобов'язань відповідача, не дає підстав вважати, що останній зобов'язаний забезпечити схоронність майна, яке знаходиться на його території, від посягань сторонніх осіб.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції позивач вказує на те, що суд, встановивши факт пошкодження його майна та наявність між сторонами договірних зобов'язань в оскаржуваному рішенні, не надав оцінки та не навів мотивів, з яких фактично не погодився з висловленою позицією судів різних інстанцій у справах, що виникли з однорідних відносин.

Проте, під час розгляду справ, у яких були ухвалені судові рішення, на які посилається ОСОБА_3 у позовній заяві, досліджувалося порушення відповідачем зобов'язань щодо забезпечення технічного обслуговування паркінгу, що є відмінним від предмету позову в даній справі.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Вказуючи на незаконність дій суду першої інстанції щодо не допиту свідків, про допит яких позивач заявляв клопотання, а, відтак, не врахування їх показів, які, на думку позивача, мають важливе значення, представник позивача просив суд апеляційної інстанції допитати свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначені доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнав обґрунтованими та з метою забезпечення права позивача на надання суду доказів задовольнив клопотання та викликав у судове засідання свідків.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем та є черговим. До його обов'язків входять протипожежна безпека, прибирання та чистота паркінга, щоб не було сторонніх, автомобілі стояли на своїх місцях. Через чергових не проходять сторонні особи, хоча можуть. На території є три входи - мийка, пожежний і той, через який проходять по карточках. Пожежний вхід завжди закритий, але по карточках можуть заходити. 05 грудня 2017 року, коли сталася подія, свідок не був на роботі, а прийшов, коли була поліція, телебачення та все інше. Знає, що машина була розстріляна. Бачив по камерах, що зайшла людина, обличчя було видно, схожа на багато кого. Пожежний вхід закривався, а чому він був відкритий у цей день свідку невідомо. Двері були привідкриті, невідома особа зайшла, обдивилася, а потім їй було передано автомат. Автомат було передано з вулиці. Черговий викликав поліцію. Пожежним входом користувалися власники паркінгу за допомогою електронних карточок. Стороннім особам не відкривали вхід, як невідома особа пройшла свідку невідомо. Свідку також не відомо чи відкрив їй черговий, чи у неї була карточка. На територію паркінгу можна потрапити через черговий вхід та по карточці. КП «Житлосервіс» не має відношення до мийки, вхід з її сторони не контролюється черговими. З мийки може зайти будь-хто, а хто зайшов можна побачити по камерах.

Свідка ОСОБА_4 допитати не виявилося за можливе через його неодноразову неявку у судове засідання та відсутність у матеріалах справи доказів того, що в силу вимог ч. 4 ст. 147 ЦПК України даний свідок може бути доставлений приводом.

Даючи оцінку зазначеним показам свідка, апеляційний суд вважає, що його покази не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не дають підстав вважати, що відповідальність за шкоду, спричинену невстановленою особою, має нести КП з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житлосервіс» на підставі договору, який не передбачає такого обов'язку у відповідача.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.