Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції Пікалова Н.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого Никифоряка Л.П.

суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м.Бахмут справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна про стягнення моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю прокурора, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначав що він 29 травня 2018 року через представника ОСОБА_3 звернувся до процесуального керівника у кримінальному проваджені №0002670 прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області Василенка Олександра Вікторовича із завою-повідомленням № 5 про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за співучасть у шахрайстві разом з генеральним директором ТОВ «Украгропромстрой» ОСОБА_6. Однак прокурор не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не надав заявнику витяг з нього, також не розпочав і не провів розслідування обставин викладених у заяві.

Позивач вважав що через бездіяльність прокурора порушено його законні права та йому завдано моральну шкоду, яку ОСОБА_2 просив стягнути з Держави Україна в розмірі 134028,00 грн.

На підтвердження обставин щодо неправомірної бездіяльності прокурора заявник посилався на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року у кримінальному провадженні № 1-кс/234/2898/18 /№ 234/7960/18/ за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі пункту 1 частини 2 статті 186 ЦПК України, у зв'язку з тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив, що суд під час ухвалення оскарженого судового рішення не врахував, що дана справа виникає з цивільних правовідносин щодо охорони прав і свобод людини і громадянина.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідь судді, за відсутності учасників справи повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином, судова колегія, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

Підстави відмови у відкритті провадження у справі визначено у частині 1 статті 186 ЦПК України, за змістом якої, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що спір є публічно-правовим, зводиться до встановлення обсягу завданої позивачеві шкоди внаслідок виконання службових обов'язків особою, яка перебуває на посаді державної служби, та оцінки правомірності таких дій, а тому належить до юрисдикції адміністративного суду.

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, суд першої інстанції не врахував предмет судового розгляд, який визначається заявою в якій вказуються вимоги заявника.

Як вбачається із заяви та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій предметом та підставою позову є вимога про відшкодування моральної шкоди заподіяної протиправною бездіяльністю прокурора (невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і не надання заявнику витягу з нього; не розслідування обставин, викладених у заяві-повідомленні).

Вимога вирішити публічно-правовий спір не заявлена /ас. 1-4/.

Тобто, за правилом частини п'ятої статті 21 КАС України заявлена ОСОБА_2 вимога про відшкодування моральної шкоди вирішується судами в порядку цивільного судочинства.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно може підлягати законним обмеженням, внаслідок дії закону, зокрема норм процесуального права.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Абзацом 1 частини 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України /надалі - КАС України/ юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства /частина п'ята статті 21 КАС України/.

У той же час, згідно частини 1 статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачені частиною другою статті 36 КПК України, у пункті 1 якої закріплено повноваження прокурора починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності нормами кримінального процесуального права визначений спеціальний порядок.

Та встановлені у даній справі обставини дають підстави для висновку про те, що заявник дотримався процедури передбаченої нормами кримінально-процесуального права, оскільки в підтвердження позову посилався на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року у кримінальному провадженні № 1-кс/234/2898/18 /№ 234/7960/18/ в якій за скаргою ОСОБА_2 суд встановив бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області.

Отже враховуючи, що спірні правовідносини в даній справі пов'язані виключно із захистом особистого немайнового права (відшкодування моральної шкоди) позивача, є підстави для висновку що між сторонами виник спір саме про право цивільне, який має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги та зазначає що згідно з частиною 4 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Судді: