Справа № 523/1790/19
Провадження №2/523/2137/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та встановлення права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Левчук О.С., та просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2018 р. та встановити право власності за позивачем на спадкове майно, а саме на 59/100 частин у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 120 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, гаражу «Б», літньої кухні «Д», мостіння «І», огорожі «1-2», як такого, що прийняте у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що на підставі договору дарування він разом з сестрою ОСОБА_5 є співвласниками 41/10 частини вказаного будинук. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_6 , відкрилася спадщина у вигляді 51/100 частини будинку. У 2018р. відповідач, який є його батьком, звернувся до приватного нотаріуса Левчук О.С. і 03.05.2018 р. отримав свідоцтво про право на спадщину. При цьому не погоджуючись з видачею свідоцтва, позивач вказував на те, що батько не проживав фактично в будинку на час смерті своєї матері, тому він не приймав спадщину. Весною 2010 року відповідач переїхав зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 до будинку матері. Позивач з 2001 року проживає за вказаною адресою за виключенням періоду з 2004 р. по 2005 р., коли проходив строкову військову службу, і з 27.11.2002 р. був уже зареєстрований в будинку. Відповідач лише через 8 років звернувся до нотаріуса, строк для звернення не поновлював, тому за наявності лише реєстрації, вважається таким, що не прийняв спадщину.

05.02.2019 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

14.03.2019 р. відповідач надав письмовий відзив, за змістом якого він є єдиним спадкоємцем після матері, на час її смерті проживав в будинку, що підтверджується відомостями про зареєстровану адресу. Твердження позивача про незаконність видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вважає безпідставним та надуманим, оскільки з часу відкриття спадщини він її прийняв. Позивач достеменно знав про те, що відповідач прийняв спадщину в 2010 році, однак до суду з даним позовом звернувся лише в 2019 р.. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, тому просив його застосувати.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовльнити. Позивач зазначив, що в будинку він проживає з народження, а після розлучення батьків жив з бабусею з 2001 року до її смерті. За комунальні послуги сплачувала бабуся, а він продовжив після її смерті, витрати на похорони ніс він та його друзі, а батько проживав на АДРЕСА_2 . В липні 2001 року відповідач прийшов жити в будинок, він попросився, а позивач не заперечував, речей його там не було. З осені 2018 року почалися сварки по користуванню будинком. До нотаріуса позивач не звертався, бо вважав себе власником.

Відповідач та його представник заперечували проти позову. Відповідач пояснив, що він не постійно проживав в будинку. Син проти його проживання в будинку, через те, що він все будував. В 2017 р. він побив його, тому відповідач вирішив оформити спадщину.

Третя особа, приватний нотаріус Левчук О.С. не з`явилася, повідомлена належним чином, звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутності.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 27.07.2001 року ОСОБА_6 подарувала позивачу ОСОБА_1 та його сестрі ОСОБА_8 в рівних частинах 41/100 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 120 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, гаражу «Б», літньої кухні «Д», мостіння «І», огорожі «1-2» .

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

02.08.2012 р. відповідач ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір відповідача і бабуся позивача ОСОБА_6 ..

Згідно з відомостями спадкової справи №2/2018, відкритої щодо майна померлої ОСОБА_11 , 21.02.2018 р. ОСОБА_3 звернувся з завою до приватного нотаіруса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., якою повідимв про прийняття спадщини після матері.

Як видно з довідок комітету мікрорайону «Суворовський» від 06.02.2018 р., ОСОБА_6 була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.08.1958 р. по день смерті, в будинку також зареєстровані ОСОБА_3 , син - з 17.10.2001 р, ОСОБА_1 , внук-з 27.11.2002 р., ОСОБА_12 , внучка -17.10.2001 р., ОСОБА_13 , правнучка- з 14.09.2012 р..

03.05.2018 р. ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_6 , яка складається з 59/100 частин будинку.

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , які вказували на те, що відповідач не проживав на час смерті ОСОБА_6 в будинку, оскільки жив окремо зі співмешканкою.

Допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 підтверджували проживання ОСОБА_3 в будинку разом з матір`ю.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За нормами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦПК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За нормами ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.4 ст.1268 ЦК ).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 р. №20/5, яка діяла на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші

документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

За нормами п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з п.3.22 Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, проаналізувавши вказані норми, видно, що підтвердженням прийняття спадщини і достатнім для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є реєстрація місця проживання відповідача за адресою проживання спадкодавця.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом було видано відповідачу згідно з нормами діючого законодавства, тому підстав для визнання його не дійсним немає.

Що стосується вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно за ним, то така вимога також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від першої вимоги і залежить від результату її вирішення.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та встановлення права власності на спадкове майно залишити бе задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 13.12.2019 р.

Суддя: