Дата документу 24.12.2019 Справа № 337/1799/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1799/16-ц
Провадження №22-ц/807/3426/19
Головуючий в 1-й інстанції - Сидорова М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів: секретарКрилової О.В., Полякова О.З., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в частині, що не набрало законної сили,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 04 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 дол. США зі сплатою 16 % річних на строк до 20 листопада 2014 року. Виконання позичальником зобов`язань за вказаним вище кредитним договором забезпечується договорами поруки від 04 грудня 2007 року, укладеними ВАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо. ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 144 878,92 дол. США, яка складається з: 33 042,43 дол. США - заборгованість за кредитом; 46 152,21 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 65 684,28 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитом. На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 144878,92 дол. США.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року відмовлено у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.05.2017 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06 липня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 04 грудня 2007 року станом на 23 березня 2016 року у розмірі 72407,62 дол. США, яка складається з: 30 556,09 дол. США - заборгованість за кредитом; 41 851,53 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом - 930 374,69 грн. У задоволенні решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 88 836,72 грн.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 04 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року, яким відмовлено у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти факту укладання кредитного договору та порушення умов, щодо його виконання, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в цілому. У разі недоведеності позивачем позовних вимог, щодо всієї суми заборгованості за кредитним договором заявленої до стягнення, суд вправі самостійно визначити цей розмір.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2007 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 дол. США зі сплатою 16 % річних на строк до 20 листопада 2014 року.

Сторонами договору передбачено порядок сплати відсотків за користування кредитом та здійснення погашення кредиту позичальником банку шляхом внесення платежів відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди, що зазначені у додатку № 1 до цього договору (пункти 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору).

Згідно з пунктом 4.2 кредитного договору сплата відсотків за користування кредитом, передбачених пунктом 4.1 даного договору, здійснюється у дату сплати відсотків (кожного поточного місяця), відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що наведений у додатку № 1 до даного договору. При несплаті відсотків у термін, зазначений у графіку, погашення кредиту, відсотків і винагороди вважаються простроченими.

Відповідно до пункту 4.7 кредитного договору погашення кредиту, сплата відсотків за даним договором здійснюється у валюті кредиту. Сплата винагороди і неустойки здійснюється у гривні.

Додаткових угод до кредитного договору не укладалось.

Заявою на видачу готівки від 04 грудня 2007 року підтверджується, що банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 40 000 дол. США.

ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконав. Відповідно до наданого до суду першої інстанції розрахунку заборгованості станом на 23 березня 2016 року заборгованість позичальника перед банком становить 144 878,92 дол. США і складається з: 33 042,43 дол. США - заборгованість за кредитом; 46 152,21 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 65 684,28 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитом.

Позичальнику ОСОБА_1 , банком 26 березня 2016 року направлені повідомлення про порушення зобов`язань за кредитним договором та наявність простроченої заборгованості у розмірі 145 257,51 дол. США, з вимогою погашення простроченої заборгованості. Вказана вимога залишена без задоволення.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 21 липня 2009 року позивачем запроваджено підвищену відсоткову ставку у розмірі 18 % річних.

Порядок підвищення кредитором відсоткової ставки встановлено у пункті 2.3.1 кредитного договору, де зазначено, що банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки направляє позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить графік погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору), розрахований з урахування нової відсоткової ставки.

Відповідно до пункту 2.3.3 договору у разі неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, банк має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання зобов`язань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення або розірвати договір у судовому порядку, або згідно зі статтею 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з наданням позичальнику повідомлення.

Відповідно до повідомлення від 26 березня 2016 року, адресованого позичальнику, банк вимагає сплатити прострочену заборгованість у розмірі 145 257,51 дол. США протягом п`яти календарних днів з моменту отримання цього повідомлення, а в разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк кредитор вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Відповідно до реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів та фіскального чеку вказані повідомлення від 26 березня 2016 року були направлені на адресу позичальника та поручителів 04 травня 2016 року, проте докази отримання цих повідомлень відповідачами у матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Банк здійснив нарахування заборгованості позичальнику ОСОБА_1 з урахуванням збільшеної відсоткової ставки, що не узгоджується з умовами кредитного договору, а перевірити правильність та достовірність розрахунку заборгованості за кредитом за наявними у справі матеріалами не видається можливим.

Між тим з мотивами відмови в позові з яких виходив суд першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції при новому апеляційному розгляді в вересні 2012 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У вказаній справі №1622/12520/2012 банк посилався на те, що відповідно до договору № 14.14102 від 04.12.2007 року ОСОБА_1 04.12.2007 року отримав кредит у розмірі 40000,1 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.11.2014 р.

Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору станом на 01.03.2012 року мається заборгованість - 44721.19 Доларів США, яка складається: з наступного: 33043.37 Доларів США - заборгованість за кредитом; 8102.20 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1416.23 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи: 31.30 Доларів США - штраф (фіксована частина), 2128.09 Доларів США - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.01.2013 року, яке надрало законної сили 02.02.2013 року (копія рішення, з відміткою про набрання законної сили надана 10.12.2019 відповідачем, та знаходиться в матеріалах справи) позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_6, 22 .ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору №14.14102 від 04.12.2007 року заборгованість в сумі 44721.19 Доларів США, що за курсом 7,99 складає 357174, 74 грн. яка складається: з наступного: 33043.37 Доларів США - заборгованість за кредитом; 8102.20 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1416.23 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи: 31.30 Доларів США - штраф (фіксована частина), 2128.09 Доларів США - штраф (процентна складова).

Вказане рішення знаходиться і в Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31088569. Відомості в реєстрі щодо його перегляду відсутні. Вказаний факт наявності такого рішення представник КБ «Приватбанк» не оспорював, однак вважав, що воно фактично не має у цій справі жодного правового значення, оскільки хоча і стягнута з ОСОБА_1 заборгованість за тим же договором, однак воно не є виконаним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Оскільки рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.01.2013 року, яке надрало законної сили 02.02.2013 року стягнута з ОСОБА_1 вся заборгованість обрахована на той час на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за тим же договором суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в частині вимог Банку щодо стягнення з відповідач ОСОБА_1 заборгованості станом на вересень 2012 року (на час подачі позову до суду, яка і була стягнута за рішенням суду) у сумі 33042,43 доларів США як заборгованість за тілом кредиту; 8102,20 доларів США як заборгованість по процентам за користування кредитом; 1416,23 доларів США як пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Інші суми заборгованості за кредитом - проценти та пеня у цій справі обраховані вже після спливу строку дії договору тому і вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Договором укладеним між сторонами був встановлений строк його дії - до 20.11.2014 року (т. 1 а.с. 13).

Однак, відповідно до вказаного судового рішення у іншій справі, у вересні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до відповідачів з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні і вказаних позовних вимог.

Вимог про стягнення з відповідача відповідних сум передбачених с. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання банком не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги, дублюють доводи позивача в суді першої інстанції, і не можуть були прийняті до уваги у зв`язку з вищевикладеним.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про закриття провадження в частині позовних вимог та відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №14.14102 від 04.12.2007 року станом на вересень 2012 року у сумі 33042,43 доларів США як заборгованість за тілом кредиту; 8102,20 доларів США як заборгованість по процентам за користування кредитом; 1416,23 доларів США як пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков