Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 347/332/14-ц

провадження № 61-600св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ),

третя особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) в особі представника ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Василишин Л. В., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ), третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позов мотивовано тим, що 06 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк», банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IFVWGA00000027, згідно з умовами якого банк надав позичальникові у строкове платне користування кредит в розмірі 30 000,00 доларів США на наступні цілі: ремонт будинку, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 06 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку кредитору будинок загальною площею 105,30 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки становить 189 375,00 грн.

У зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором у позичальника ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 436,76 доларів США.

З урахуванням наведеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58 436,76 доларів США, що еквівалентно 466 909,73 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 105, 30 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору № IFVWGA00000027 від 06 вересня 2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених норммативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року у складі судді Крилюк М. І. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитний договір терміном не закінчений, а умови договору боржниками можуть бути виконані до терміну визначеному договором до 05 вересня 2017 року. Більше того при зверненні до виконання рішення щодо стягнення боргу за кредитним договором відділ ДВС має право на перевірку інших фактів, які дають підстави для погашення боргу боржником.

Крім цього у спірному домоволодінні проживають неповнолітні діти і при реалізації майна їх право на житло буде порушено. Також позивачем не надано суду доказів про право власності боржника на це майно, кількість прописаних чи фактично проживаючих осіб. Не підлягає задоволенню і вимога щодо виселення оскільки як видно із матеріалів справи в домоволодінні проживають неповнолітні діти.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення Закону України від 03 червня 2014 року №1304 -VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності з 07 червня 2014 року та був чинним на день ухвалення оскаржуваного рішення та підлягав застосуванню.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213-214, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону (постанова Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-58цс15).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 вересня 2007 року № IFVWGA00000027, що станом на 03 січня 2014 року становить 58 436,76 доларів США, що за курсом НБУ складає 466 909,73 грн, звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 105,3 кв. м, жилою площею 67,00 кв.м шляхом продажу вказаного предмету іпотеки за початковою ціною 189 375,00 грн ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з урахуванням вимог статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон України «Про іпотеку»), умов кредитного договору та договору іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 вересня 2007 року в розмірі 58 436,76 доларів США необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - спірний житловий будинок.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки доводам ОСОБА_2 щодо призначення судово-економічної експертизи, зменшення розміру неустойки та не мотивували підстави відхилення вказаних доводів, у зв`язку з чим дійшли до передчасного висновку щодо визначення розміру заборгованості в рахунок якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що розмір пені має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на час виникнення заборгованості в цілому.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 вересня 2007 року № IFVWGA00000027, що станом на 03 січня 2014 року становить 37 569,63 доларів США, що за курсом 7,99 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 03 січня 2014 року складає 300 181,34 грн, з яких 24 329,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 13 240,63 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, та 20 000,00 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 105,3 кв.м, житловою площею 67 кв.м шляхом продажу вказаного предмета іпотеки за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що через неналежне виконання позичальником умов кредитного договору в частині повернення грошових коштів, позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний ним спосіб. При цьому апеляційним судом при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки враховано висновки судово-економічної експертизи, а також застосовано положення частини третьої статті 551 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення, апеляційний суд виходив з положень частини другої статі 40 Закону України «Про іпотеку» та частини другої статті 109 ЖК Української РСР, та зауважив, що предмет іпотеки - спірний житловий будинок придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для виселення мешканців зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) в особі представника ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будинку будь-яким способом з іншою особою покупцем, суперечить закону та умовам укладеного між сторонами іпотечного договору, а тому не підлягають задоволенню. При цьому заявник посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 643/12106/13-ц (провадження № 61-6778св18).

Крім того заявник звертає увагу у касаційній скарзі на те, що в провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться справа № 347/350/17, предметом якої є стягнення заборгованості та кредитним договором та зустрічні позовні вимоги про визнання договору частково недійсним.

Також заявник зазначає, що постанова апеляційного суду невмотивована та ґрунтується виключно на припущеннях. Апеляційний суд не взяв до уваги та не дав правової оцінки, що відповідач (іпотекодавець) ОСОБА_2 помер.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» засобом поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, у яких, посилаючись на правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просило постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 06 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IFVWGA00000027, згідно з умовами якого банк надав позичальникові у строкове платне користування кредит в розмірі 30 000,00 доларів США на наступні цілі: ремонт будинку, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 06 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку банку будинок загальною площею 105,30 кв. м, жилою площею 67,00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки становить 189 375 грн.

У договорі іпотеки житлового будинку, укладеному 06 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міститься розділ «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснене у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором банком на адресу позичальника ОСОБА_1 та іпотекодавця ОСОБА_2 надіслано повідомлення від 25 листопада 2013 року 30.1.0.0/2-873 про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі, а у разі неналежного його виконання банк повідомив про прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до розрахунку представленого позивачем заборгованість за кредитним договором станом на 03 січня 2014 року становить 58436,76 доларів США що еквівалентно 466909,73 грн, з яких 24239,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 15159,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2422,36 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 13803,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 2781,21 доларів США - штраф (процентна складова).

Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 14 грудня 2017 року, складеного ТОВ «Інститут судових експертиз» експертом Шевченко О. П. в межах наданих на дослідження матеріалів справи та доданих матеріалів не надається за можливе підтвердити або спростувати документами первинного і вторинного бухгалтерського обліку видачу кредиту в іноземній валюті готівкою через касу банку у сумі 30000 доларів США по кредитному договору укладеному ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 06 вересня 2007 року, не надається можливим підтвердити або спростувати документально суму нарахованих відсотків, суму пені по даному кредитному договору, не надається за можливе обґрунтувати розподіл отриманих банком щомісячних платежів за період з 06 вересня 2007 року по 03 січня 2014 року відповідно до умов кредитного договору. Не надається за можливе підтвердити або спростувати документально суму заборгованості по кредитному договору по тілу, відсотках, комісії та пені станом на 03 січня 2014 року.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зі змісту статті 38 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі по тексту - Порядок). У розділі другому глави другої указаного Порядку передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмету іпотеки іпотекодержателем.

Положення наведених вище нормативних документів дають підстави для висновку, що всі необхідні дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержатель здійснює від свого імені, а не від імені іпотекодавців. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця (іпотекодавців).

Правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є відношенням представництва, та врегульовано положеннями глави 17 ЦК України.

Враховуючи наведене, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу продажу вказаного предмета іпотеки за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки, суперечать вимогам чинного законодавства, умовам укладеного між сторонами іпотечного договору, а тому не підлягають задоволенню.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19).

За вказаних обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір по суті позову, суд першої інстанції всупереч статей 212-215 ЦПК України 2004 року, не встановив в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не перевірив доводів позивача та заперечень відповідача та дійшов помилкового висновку про відмову у позові з підстав, викладених у рішенні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України, є підставою для скасування ухвалених судових рішень.

З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених вище.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Україниу постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) в особі представника ОСОБА_3 задоволено та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то з позивача АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір, який остання сплатила за подання касаційної скарги у розмірі 3 787,50 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 . (правонаступником якого є ОСОБА_1 ), третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 3 787,50 грн (три тисячі сімсот вісімдесят сім гривень 50 копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов