У Х В А Л А

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа №22-1055/2009

провадження № 61-19347 ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року про відмови у відкритті апеляційних проваджень у справі за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майнаподружжя, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майнаподружжя,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя, залишено без розгляду.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення судових витрат.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Апеляційний суд визнав зазначені ОСОБА_1 причини пропуску на апеляційне оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року неповажними.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року після спливу більше одного року з дня ухвалення судового рішення.

Апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_1 пропустила процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали без поважних причин, так як з травня 2006 року була обізнана про наявний спір.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя.

Апеляційний суд визнав зазначені ОСОБА_1 причини пропуску на апеляційне оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року неповажними.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року після спливу більше одного року з дня ухвалення судового рішення.

Апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_1 пропустила процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали без поважних причин, так як з травня 2006 року була обізнана про наявний спір.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення судових витрат.

Апеляційний суд визнав зазначені ОСОБА_1 причини пропуску на апеляційне оскарження рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року неповажними.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року після спливу більше одного року з дня ухвалення судового рішення.

Апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_1 пропустила процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали без поважних причин, так як з травня 2006 року була обізнана про наявний спір.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду України з касаційною скаргою на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року про відмови у відкритті апеляційних проваджень.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року, ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, оскільки вказані судові рішення не переглядались судом апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не поновив їй строк на апеляційне оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року, ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, оскільки їй було не відомо про існування вказаних судових рішень, копії судових рішень не було надіслано на її адресу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 358 ЦПК України обумовлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, апеляційний суд вказував, що матеріали справи містять підписану заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, а тому вважав, що апелянт пропустив процесуальний строк на апеляційне оскарження судових рішень без поважних причин, так як з травня 2006 року був обізнаний про даний спір.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2009 року, апеляційний суд зазначав, що 19 червня 2006 року ОСОБА_1 оскаржувала в апеляційному порядку рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 травня 2006 року, а також подавала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 , а тому вона пропустила процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення без поважних причин, так як з травня 2006 року була обізнана про даний спір.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2009 року, апеляційний суд вказав, що апелянт пропустила строк без поважних причин та зі спливом 10 років, що призведе до порушення принципу правової визначеності, яка є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та передбачає повагу до принципу (res judicata) - принципу остаточності рішення суду.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційних проваджень, у зв`язку з спливом більше ніж десяти років з дня складення повного тексту оскаржуваних судових рішень, при цьому наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили апелянтом належними доказами не підтверджено.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо її необізнаності про розгляд цієї справи є безпідставними і такими, що спростовуються встановленими обставинами та наявними в матеріалах справи доказами судом апеляційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, ОСОБА_1 мала здійснювати розумні кроки щодо виконання обов`язків по захисту своїх інтересів у суді протягом розгляду справи, про яку їй було відомо, та бути обізнаною про її рух.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року про відмови у відкритті апеляційних проваджень у справі за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, стягнення судових витрат та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М.Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров