Справа 237/609/19
Номер провадження 2-о/237/91/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.19 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медведського М.Д.,

при секретарі Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа: Марїнський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулася до Марїнського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що 08 січня 2016 року в смт. Олександрівка Марїнського району Донецької області померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_3, про що було видане свідоцтво про смерть серії ДНР № 018125 та довідка про причину смерті. Однак, оскільки документи, видані органами та установами, розташованими на тимчасово окупованій території, владою України не визнаються, ОСОБА_2 позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 встановленого зразку на території України, в звязку з цим просить встановити факт смерті останньої.

Заявник в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник заінтересованої особи до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії ДНР № 018125 та довідки про причину смерті, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 08 січня 2016 року в с. Олександрівка Марнського району Донецької області, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

З поданих документів вбачається, що вони видані неповноважними органами, в той же час загально відомим є факт відсутності державної влади на окремих територіях Донецької та Луганської областей, що унеможливлює реєстрацію смерті на таких територіях у встановленому законодавством порядку.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1650 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України (в редакції на дату звернення до суду) заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_3 і визначає датою її смерті 08 січня 2016 року та місцем смерті смт. Олександрівка Марїнського району Донецької області.

Приписами ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах, в тому числі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, що надасть їй можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

Керуючись ст.ст. 10, 259, 265, 315, 317, 319 ЦПК України, ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в смт. Олександрівка Марїнського району Донецької області, померла 08 січня 2016 року в смт. Олександрівка Марїнського району Донецької області, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Марїнський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Д.Медведський

Дата документу 07.02.2019 року