Ухвала

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 607/1840/17

провадження № 61-2440ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», за участю третіх осіб: профспілкового комітету товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», Управління держпраці у Тернопільській області, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості за заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» (далі - ТОВ «Домобудівник») та просив визнати незаконним його звільнення, поновити на роботі, стягнути з відповідача невиплачену йому заробітну плату за час простою до часу звільнення, з 01 жовтня 2015 року до 14 червня 2016 року, в сумі 10 200,00 грн, компенсацію за невикористані відпустки в сумі 3 378,18 грн та 25 425,00 грн - оплати за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2016 року до 19 жовтня 2017 року, а також 2 700,00 грн - невиплаченої йому грошової компенсації за період тимчасової непрацездатності, з урахуванням індексу інфляції, позивачем визначена загальна сума - 48 052,77 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» від 14 червня 2016 року № 16/06/7-10 «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря ТОВ «Домобудівник» з 14 червня 2016 року.

Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 жовтня 2015 року до 14 червня 2016 року у розмірі 7 987,00 з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 40 200,00 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 2 700,00 грн грошової компенсації за період тимчасової непрацездатності.

Зобов'язано ТОВ «Домобудівник» провести ОСОБА_1 індексацію зазначеної суми невиплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини його доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь держави 2 819,20 грн судового збору.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у січні 2019 року,ТОВ «Домобудівник» просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, за виключенням оплати за простій.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не містить обставин, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,значення справи для сторін і суспільства.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», за участю третіх осіб: профспілкового комітету товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник», Управління держпраці у Тернопільській області, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості за заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв