Справа № 182/5097/18
Провадження № 2/0182/401/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.02.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист майнових прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист майнових прав.

Свої вимоги мотивує тим, що 09 листопада 1994 року померла його бабуся ОСОБА_5, якій, згідно свідоцтва про право власності від 26.12.1966 року, належало 1/2 частина будинку № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі. Інша 1/2 частина будинку належить іншим людям, які не є членами їх родини. Після її смерті, згідно свідоцтва про право на спадщину від 21.01.2004 року, її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали спадщину по 2/9 частки майна кожний. Згідно договору дарування від 27.10.2004 року, ОСОБА_6 подарувала 2/9 частини будинку його батькові ОСОБА_7 20.09.2005 року його батько ОСОБА_7 подарував йому належну 4/9 частину будинку № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі. 2/9 частин будинку залишилися у власності померлої ОСОБА_5, оскільки її третя дитина ОСОБА_1 не прийняв спадщину з огляду на відсутність коштів та бажання це робити. Після смерті ОСОБА_1 відповідач по справі ОСОБА_4 оформлювати право на спадщину після смерті бабусі та батька також відмовляється, посилаючись на те, що зазначена спадщина йому не потрібна, і витрачати кошти на неї він не буде, вказавши, що оформлення права власності це його, позивача, проблеми. З моменту смерті ОСОБА_5 він мешкає у 2/9 цього будинку, а з 2005 року є власником 4/9 його частини та фактично володіє всім нерухомим майном. Так, офіційно з 2005 року він піклується про 2/9 частину будинку № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі, робить в ній ремонт, сплачує комунальні платежі, влаштував належні умови для її використання та по теперішній час продовжує використовувати її за призначенням, фактично володіє та розпоряджається нею. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Враховуючи викладене, а також те, що його володіння є відкритим, очевидним для всіх, він добросовісно заволодів вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаною 2/9 частиною будинку з господарськими спорудами, вважає, що у суду є всі підстави для задоволення його позовної заяви. Тому звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд його позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що він проживає в спірному будинку з 2004 року і більше там ніхто не проживав і не проживає. На оплату комунальних послуг на ремонт будинку також кошти ніхто не дає. Він ремонтує будинок власним коштом.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги свого довірителя також підтримав і просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не прибув. Повідомлявся належним чином судовою повісткою, які повернулись без вручення за сплином терміну зберігання. В звязку з цим був повідомлений про розгляд справи спецзвязком, яку отримав особисто, про що є його власноручний підпис на повідомленні про вручення судової повістки від 16.11.2018 року (а.с.42), та оголошенням на офіційному веб-порталі Судової влади (а.с.41).

Про причини неявки до суду не повідомив, заперечень чи відзиву на позов не надав, як не надав і будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність.

Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача.

Вислухавши позивача, його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 9 ППВССУ № 5 встановлено, що за змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частина 1 ст.З ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.317, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні, 09.11.1994 року померла бабуся позивача по справі ОСОБА_5 (а.с.35), якій, згідно свідоцтва про право власності від 26.12.1966 року, належало 1/2 частина будинку № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі (а.с.8). Інша 1/2 частина будинку належить іншим людям, які не є членами їх родини. Після смерті ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право на спадщину від 21.01.2004 року, її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали спадщину по 2/9 частки майна кожний (а.с.8). Згідно договору дарування від 27.10.2004 року, ОСОБА_6 подарувала 2/9 частини будинку ОСОБА_7 20.09.2005 року ОСОБА_7 подарував позивачу належну 4/9 частину будинку № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі (а.с.7-13). 2/9 частини будинку залишилися у власності померлої ОСОБА_5, оскільки її третя дитина ОСОБА_1 не прийняв спадщину. Після смерті ОСОБА_1 відповідач по справі ОСОБА_4 оформляти право на спадщину після смерті бабусі та батька також відмовився. З моменту смерті ОСОБА_5 позивач мешкає у 2/9 цього будинку, а з 2005 року є власником 4/9 його частини та фактично володіє всім нерухомим майном (а.с.15). Так, офіційно з 2005 року позивач піклується про 2/9 частину будинку № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі, робить в ній ремонт, оплачує комунальні платежі, влаштував належні умови для її використання та по теперішній час продовжує використовувати її за призначенням, фактично володіє та розпоряджається нею.

Даний факт в судовому засіданні підтвердили й свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона - сусідка позивача. В своєму будинку проживає з 1994 року. ОСОБА_10 ОСОБА_5 бачила, але близько з нею не спілкувалась. Років 14 в домоволодінні, де раніше проживала ОСОБА_5, з нею по сусідству, зараз проживає ОСОБА_11 з дружиною. До них там була невеличка земляночка в страшному стані. А позивач відбудував ту землянку в будинок і тепер там можна проживати. Позивачу ніхто в цьому не допомагав. Він з дружиною все робив сам. Крім позивача та його дружини нікого більше там ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона сусідка позивача також. Живе по сусідству з 1958 року. ОСОБА_10 теж знала. Коли вона померла, її хатка була геть непридатна для проживання, старенька, майже валилась. Времянка була завалена зовсім. Ігор з дружиною Ірою все перебудували, добудували і тепер там можна жити. Вона по-сусідству допомагала їм возити глину. Більше позивачу ніхто нічим не допомагав.

Враховуючи викладене, а також те, що володіння позивача є відкритим, очевидним для всіх, позивач добросовісно заволодів вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаною 2/9 частиною будинку з господарськими спорудами, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.344 ЦК України, ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме

майно - 2/9 частини глинобитного, обкладеного цеглою житлового будинку літ.«А» № 43 по вул.Передовиків в м.Нікополі Дніпропетровської області, загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., з господарськими спорудами: літня кухня Б,б, підвал В, вбиральня Г, вбиральня Е, сарай 3, споруди № 1-10, І, II, сарай Ж, в порядку набувальної давності.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_12