Провадження №22-ц/812/38/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 487/6129/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Миколаївського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»

про

визнання нікчемними окремих умов кредитного договору та додаткової угоди

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2,

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене під головуванням судді Щербини С.В. 8 жовтня 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена

у с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Фонд) про визнання нікчемними окремих умов кредитного договору та додаткового договору до нього.

В обґрунтування позову зазначив, що 7 квітня 2016 року між ним та Фондом укладено пільговий довготерміновий договір про надання кредиту молодій сім'ї на будівництво житла в сумі 427 275 грн., умовами якого передбачена, зокрема, і плата за супровід договору у розмірі 570,49 грн., що складає 13,8% мінімальної заробітної плати за квартал.

10 лютого 2017 року сторони уклали додатковий договір змінивши редакцію п.п. 1.6 і 1.7, що стосується плати за супровід договору. В новій редакції, яка почала діяти з 1 січня 2017 року плата за супровід склала 768 грн., тобто 16% від прожиткового мінімуму для працездатної особи.

На виконання умов кредитного договору щодо його супроводу, позивачем було сплачено 4220 грн. 76 коп.

ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсності.

Посилаючись на викладене, просив визнати нікчемними окремі умови кредитного договору та додаткового договору з застосуванням наслідків нікчемності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що отриманий позивачем кредит не є споживчим, а добровільність укладення сторонами справи кредитного договору та його виконання виключає незаконність спірних умов договору, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги , просив залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 7 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Миколаївським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено кредитний договір №485 щодо надання пільгового довготермінового кредиту молодій сім'ї на будівництво житла з урахуванням Державної програми забезпечення житлом молоді, згідно якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 427275 грн. на будівництво однокімнатної квартири НОМЕР_1 багатоквартирного будинку загальною площею 38,9 кв.м. з кінцевим терміном погашення до 31 грудня 2039 року.

Згідно п. 1.5 кредитного договору на виконання вимог Положення №584 та міської Програми забезпечення молодих сімей та одиноких громадян міста Миколаєва житлом на 2011-2017 р.р., позивач звільнений від сплати будь-яких відсотків за користування кредитом, у зв'язку з наявністю у сім'ї однієї дитини.

Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що починаючи з першого місяця, наступного за місяцем, в якому надішли кошти кредиту на рахунок позичальника, щоквартально, не пізніше терміну сплати щоквартального платежу з погашення кредиту, позичальник зобов'язується сплачувати на рахунок кредитора плату за супровід договору у розмірі 504 грн. 25 коп. за квартал, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент укладення договору 1378 грн. за встановленою формулою.

Відповідно до п.1.7 договору, у разі зміни мінімальної заробітної плати, зазначеної у п. 1.6 цього договору, позичальник зобов'язується сплачувати плату за супровід цього договору виходячи з розрахунку 13,8% від розміру місячної мінімальної заробітної плати, яка діє на момент оплати послуг.

Пунктом 1.8 договору визначено, що розрахунок плати за супровід цього договору за перший квартал користування кредитом здійснюється з урахуванням кількості повних місяців користування кредитом позичальником у цьому кварталі.

Крім того, 10 лютого 2017 року сторони уклали Додатковий договір до кредитного договору від 7 квітня 2016 року №485, яким змінили редакцію п.п. 1.6 і 1.7 кредитного договору, в нової редакції, яка почала діяти з 1 січня 2017 року.

Так, у новій редакції п. 1.6 викладено в такій редакції : починаючи з першого місяця, наступного за місяцем, в якому надішли кошти кредиту на рахунок позичальника, щоквартально, не пізніше терміну сплати щоквартального платежу з погашення кредиту, позичальник зобов'язується сплачувати на рахунок кредитора плату за супровід договору у розмірі 768 грн. за квартал, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент укладення договору 1600 грн. за встановленою формулою.

Відповідно до п.1.7 договору, у разі зміни мінімальної заробітної плати, зазначеної у п. 1.6 цього договору, позичальник зобов'язується сплачувати плату за супровід цього договору виходячи з розрахунку 16% від розміру місячної мінімальної заробітної плати, яка діє на момент оплати послуг.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що п. 1.6, 1.7. та 1.8 кредитного договору є нікчемними відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Втім, кредит, наданий позивачу, є кредитом, наданим виключно в рамках відповідної державної програми і передбачає окремі визначені такими програмами умови кредитування.

Правовідносини щодо надання пільгових довготермінових кредитів молодій сім'ї на будівництво житла регулюються Законом України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні та Постановою КМУ № 584 від 29 травня 2001 року «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію і придбання житла)» (далі- Порядок).

Зазначений Порядок не містить прямої заборони щодо включення до умов договору про надання пільгових довготермінових кредитів плати за супровід кредиту.

З Положення про Миколаївське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи - Державний Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву (далі - Положення) вбачається, що останнє має право, зокрема, надавати консультаційні, інформаційні, посередницькі та представницькі послуги, спрямовані за забезпечення повернення кредитів, надання часткової компенсації, відповідно до покладених на нього завдань, проводити рекламно-видавницьку діяльність (п.6 Положення).

Отже, під час виконання основних завдань, передбачених цим Положенням, регіональне управління Фонду, як небанківська фінансова установа, укладає кредитні договори на тривалий термін. При цьому воно повинно мати прогнозовані джерела доходів у достатньому обсязі для супроводження та якісного обслуговування таких кредитів протягом дії кредитного договору.

Згідно Статуту органом управління Фонду є Спостережна рада Фонду.

Рішенням Спостережної ради Фонду від 19 лютого 2014 року затверджений Порядок спрямування доходів, отриманих за послуги із супроводу кредитних договорів, який застосовується до кредитних договорів, укладених після 19 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 2 цього Порядку в порядку та строки визначені кредитним договором, але не пізніше терміну оплати періодичного (щоквартального або щомісячного) платежу з погашення кредиту, позичальником сплачується плата за супровід кредитного договору. Кошти, отримані за послуги із супроводу кредитних договорів у відповідності з цим Порядком, спрямовуються на здійснення статутної діяльності відповідно до зведеного кошторису Фонду, що затверджується Спостережною радою Фонду. Зазначений Порядок не суперечить Порядку надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію і придбання житла), який є спеціальним до даних правовідносин (а.с.32 зворот).

До того ж, пунктом 4.1 Кредитного договору визначено обсяг послуг, які надає відповідач Позивачу протягом дії кредитного договору, а саме: відповідач зобов'язаний забезпечувати позичальника консультаційними, інформаційними послугами та документацією з питань, що стосуються кредитного обслуговування; організувати здійснення страхування ризиків Кредитора та Позичальника в період будівництва житла за рахунок Позичальника, відповідно до п. 15 Положення; своєчасно здійснювати перерахування коштів позичальника та кредитних коштів на рахунок Відчужувача та страховика у період будівництва житла (реконструкції) та інше.

Тобто, до обсягу поняття «супровід кредитного договору» входить вчинення відповідачем дій (надання послуг) в рамках виконання вказаних зобов'язань, зокрема, підготовка та супроводження нотаріального оформлення договорів забезпечення; підготовка та подання документів для відкриття (зміни, закриття) рахунків; підготовка платіжних документів для перерахування коштів кредиту; перерахування коштів забудовнику, страховій компанії; перерахування до бюджету повернутих коштів кредиту, відсотків, пені; ведення бухгалтерського обліку; робота з забудовниками, забезпечення (здійснення) контролю за будівництвом, строками прийняття в експлуатацію об'єктів; здійснення аналізу виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованості, в тому числі простроченої; контроль за супровід оформлення права власності на житло, листування з питань, виконання програм, надання довідок позичальнику, тощо.

Претензій щодо надання відповідачем зазначених послуг зі сторони позивача не надходило.

Згідно частини 1, 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства закріплено у ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Враховуючи зазначені положення закону щодо свободи договору, спеціальний Порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію і придбання житла), який не містить заборони щодо встановлення плати за супровід кредиту, а також враховуючи, що Фондом надаються позивачу послуги з супроводу кредиту, які передбачені умовами кредитного договору, колегія суддів вважає, що основний висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання нікчемними умов договору, які стосуються плати за супровід кредиту» є вірним.

Доводи представника позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не можуть бути достатньою підставою для визнання нікчемними умов договору, які стосуються плати за супровід кредиту, оскільки наданий позивачу кредит є кредитом, виданим в рамках відповідної державної програми, тобто з особливими умовами фінансування, а Миколаївське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», укладаючи договір з позивачем діяло як спеціалізована установа, уповноважена на це спеціальними нормативно-правовими актами.

До того ж, відповідно до ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на кредити, що надаються в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі визначені такими програмами умови кредитування, у тому числі виплати процентів за користування кредитом.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.