Єдиний унікальний номер 0530/4344/2012 Номер провадження 22-ц/804/668/19
Головуючий в 1 інстанції: Ткачов О.В.
Номер провадження 22-ц/804/668/19
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 0530/4344/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на заочне рішення Красномиланського міського суду Донецької області від 15 січня 2013 року (суддя Ткачов О.В.), ухваленого в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 15 вересня 2010 року між АТ"ПроКредит Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 902.41484 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 100 000 гривень, на строк користування 18 місяців, зі сплатою відсотків в розмірі 28% річних в порядку та в строки згідно графіка повернення кредиту . В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 15 вересня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2, був укладений договір поруки № 33727-ДП2, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 902.41484 від 15 вересня 2010 року, та нести разом з нею солідарну відповідальність за невиконання нею умов цього договору. Відповідачка ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала, в наслідок чого станом на 25 липня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 235 446,67 грн., із них: заборгованість за кредитом складає 76367,22 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками по графіку складає 10358,22 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом - 14 267,34 грн., пеня -134 373,89 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ « ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором № 902.41484 від 15 вересня 2010 року у розмірі 235 466,67 гривень та судові витрати в розмірі 2 354,66 гривень, загалом 237 821,33 гривен.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 листопада 2018 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 січня 2013 року залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій просить заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 січня 2013 року скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про час та місце розгляду справи , рішення суду ґрунтується на припущеннях та не містить жодних розрахунків заборгованості. Також суд першої інстанції більше двох місяців розглядав заяву про перегляд заочного рішення та безпідставно відмовив в її задоволенні. Також суд безпідставно стягнув з неї суму заборгованості по процентам за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом, оскільки це не передбачено а ні кредитним договором, а ні законом. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір пені не відповідає положенням п.2.4 кредитного договору.

Представник позивача в судове засіданні не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки) ( а.с.140)

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки) (а.с 139).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду (а.с.141).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала, в наслідок чого утворилась заборгованість, яку слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку оскільки зобов'язання ОСОБА_1 були забезпечені порукою відповідача ОСОБА_2

Проте до такого висновку суд першої інстанцій дійшов с порушенням норм процесуального права, про що обґрунтовано зазначає представник заявника в апеляційній скарзі.

Вимогами ч.3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутність будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться у відповідності до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України.

Згідно до положень ч.ч. 1, 5 ст.74 ЦПК України ( 2004 року, який діяв на момент ухвалення судом першої інстанції рішення), судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Частиною 6 ст.74 ЦПК України ( 2004 року), закріплено, що особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України (2004 року) , судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Частиною 4 ст.76 ЦПК України, (2004 року) визначено, що у разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Частиною 5 ст.76 ЦПК України,(2004 року) передбачено, що вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 158 ЦПК України (2004 року) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи розгляд справи було призначено на 15 січня 2013 року, проте в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи поштові конверти з судовими повістками, які були повернути на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не можуть свідчити про належне повідомлення згідно з вимогами діючого на той момент процесуального законодавства, тому доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 є обґрунтованими, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 15 вересня 2010 року між АТ"ПроКредит Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 902.41484 (а.с. 5-6) за умовами якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 100 000 гривень, на строк користування 18 місяців, а ОСОБА_1 зобов'язалась повернути наданий кредит, с платити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 28% річних в порядку та в строки згідно графіка повернення кредиту. (а.с.7).

15 вересня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2, був укладений договір поруки № 33727-ДП2, відповідно до якого останній зобов'язався відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 902.41484 від 15 вересня 2010 року, та нести разом з нею солідарну відповідальність за невиконання нею умов цього договору (а.с.8-9).

На виконання умов кредитного договору № 902.41484 від 15 вересня 2010 року Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 гривен на умовах передбачених договором.

Останнє часткове погашення кредиту відбулось - 07 листопада 2011 року.

Станом на 25 липня 2012 року заборгованість за кредитним договором складає 235 466,67 грн., із них : за кредитом 76 367,22 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками по графіку складає 10 358,22 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом - 14 367,34 грн.; пеня - 134 373,89 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору (пп. 3.2.1, 3.4) у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення грошових зобов'язань понад 1 календарний місяць, позивач набуває право вимагати дострокового погашення Кредиту та інших нарахувань за ним, а відповідач зобов'язується достроково погасити Кредит та інші нарахування за ним протягом тридцяти календарних днів.

04.07.2012 року позивачем на адресу відповідачів були направлені вимоги про виконання зобов'язань за договором поруки ( а.с.12, 13) .

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (згідно із частиною другою статті 1054 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина перша статті 1050 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина друга статті 1049 ЦК України).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Колегією суддів, встановлено, що ОСОБА_1 порушила умови Кредитного договору та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у неї утворилась кредитна заборгованість.

Позивачем 04 липня 2012 року було надіслано на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про повне дострокове погашення кредиту.

Відповідно до умов Кредитного договору п.3.2.1 передбачено, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 банківські дні. Згідно ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Також умовами кредитного договору п. 3.6. передбачено, що при прострочені погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів Позичальник зобов'язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежного від того, чи кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд в солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору у сумі 235 466,67 грн., 1з яких: заборгованість за кредитом станом на 25 липня 2012 року у розмірі 76 367, 22 грн.; проценти за нарахованими відсотками по графіку у розмірі 10 358,22 грн.; проценти за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом у розмірі 14 367,34 грн. та пеню у розмірі 134 373,89 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, якій перевірений колегію суддів.

Згідно розрахунку станом на 25 липня 2012 року заборгованість за кредитом складає 76 367, 22 грн.; проценти за нарахованими відсотками по графіку у розмірі 10 358,22 грн., і відповідачами не надано суду доказів, які б спростовували данні розрахунку , тому колегія судів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Проте заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з відповідачів суми заборгованості за процентам за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом, оскільки умовами кредитного договору стягнення таких процентів не передбачено, тому колегія суддів вважає за необхідне в задоволені цих вимог, відмовити.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що розмір пені не відповідає положенням п. 2.4. кредитного договору.

Згідно п.2.4 кредитного договору при порушенні встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує штрафну пеню у розмірі 0,5 відсотків від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривен у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повторного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення , вказаний розмір пені збільшується до одного відсотку за умови подання кредитором відповідного повідомлення позивальнику про таке збільшення. Розмір пені не може бути збільшено, якщо погашено не менш ніж 80% цього боргу, чи щомісячно погашається не менш 30% суми заборгованості.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за пенею. З наведеної формули вбачається, що розрахунок пені здійснюється за формулою ( А* Б* (В+Д) - Г або А*15-Г, якщо розмір пені за 1 день за першою формулою є меншим ніж 15 грн. в день) А- кількість днів прострочки між датами зміни суми боргу; Б - ставка пені; В - сума заборгованості по капіталу внеску; Д - сума заборгованості по процентах внеску; Г- фактично сплачена сума пені на дату розрахунку.

С таблиці розрахунку (а.с.16) вбачається, що при розрахунку пені застосовувалась ставка 0,5% від суми непогашеної заборгованості, передбачена кредитним договором п. 2.4.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що розрахунок пені не відповідає умовам кредитного договору та нормам діючого законодавства.

Таким чином з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 221 099,33 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 76 367,22 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками по графіку 10 358,22 грн.; пеня - 134 373,89 грн.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий сбір у розмірі 2 354, 66 грн.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 531,99 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 1105,50 грн. з кожного. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та з позивача на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у розмірі 215,51 грн.

За частиною 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 889,99 грн. (1105,50 - 215,51).

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 січня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитом № 902.41484 від 15 вересня 2010 року станом на 15 березня 2012 року у розмірі 221 099( двісті двадцять однієї тисячі дев'яносто дев'яти) гривен 33 копійок, із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 76 367 (сімдесят шість тисяч триста шістдесят сім) гривен 22 копійки; заборгованість за нарахованими відсотками по графіку в розмірі 10 358 (десяти тисяч триста п'ятдесяти восьми ) гривен 22 копійок; пеню у розмірі 134 373 (сто тридцяті чотирьох тисяч трьохсот сімдесяти трьох ) гривен 89 гривен.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 889 (восьмиста вісімдесяти дев'яти ) гривен 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 105 (однієї тисячі ста п'яти) гривен 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

І.В. Кішкіна

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року .

Головуючий: