ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1461/19 Справа № 200/396/17 Суддя у 1-й інстанції - Шевцова Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач звернувся з позовом до суду та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу 48980 грн., збитки від інфляції 55129,13 грн., три відсотки річних 5893,7 грн., що разом складає суму 110002,83 грн., відшкодувати понесені Позивачем судові витрати: 1721,86 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 04.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів та передано суму коштів в розмірі 120000 грн., що на момент укладення цього правочину складало еквівалент 15000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України, які Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю з процентами у строк до 04.02.2014 року (пункти 1-4 Договору позики).

Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві позику у строк до 04.02.2014 року, але сума позики в повному обсязі повернута не була.

В пункті 3 Договору позики від 04.02.2013 року, так і в ч.1 ст.1049 ЦКУ визначений обов`язок позичальника повернути позику, зокрема, вказано, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

25.02.2016 року, в зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 , як Позичальником, суми позики та на виконання умов п. 9 Договору позики від 04.02.2013 року, на адресу ОСОБА_2 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною, на підставі ст. 84 ЗУ «Про нотаріат», було передано заяву ОСОБА_1 про наявність заборгованості за договором позики з пропозицією не пізніше 10-ти днів з дня одержання заяви повернути несплачену суму грошових коштів, або повідомити про підстави неможливості погашення боргу. 15.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною було видано свідоцтво №812, в якому зокрема вказано про те, що заява ОСОБА_1 від 26.02.2016 року була передана рекомендованим листом та отримана 01 березня 2016 року гр. Герасимовим за довіреністю (згідно відмітки про вручення). Проте, станом на момент заявлення позову, Відповідачем сума позики Позивачу не повернута в повному обсязі, за Позичальником рахується сума заборгованості, яка підлягає поверненню. Позивач нараховує основну суму боргу Відповідача починаючи з 04.02.2014 року за договором Позики, яка згідно розрахунку Позивача склала 48 980 гривень. Також, Позивач розрахував індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та заявив до стягнення в позові (том 1 а.с. 2-4,84-87).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 48980 грн., збитки від інфляції 55129,13 грн., три відсотки річних 5893,70 грн., що разом складає 110 002 грн. 83 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат (том 1 а.с.120-127).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду і інстанції скасувати та ухвалити нове, а саме стягнути із відповідача на користь позивача 91 313 грн. 44 коп., а у задоволенні стягнення витрат на правову (юридичну) допомогу в розмірі 5000 грн. відмовити (том 1 а.с. 138-140).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Азарова С.Є. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зокрема, просить застосувати положення ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України та зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення у справі (том 1 а.с. 162-175).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених позовних вимог та не обмежуючись доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 04.02.2013 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів та передано суму коштів в розмірі 120000 грн., що на момент укладення цього правочину складало еквівалент 15000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України, які Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю з процентами у строк до 04.02.2014 року (пункти 1-4 Договору позики).

04.02.2013 року договір позики між позивачем та відповідачем було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною та зареєстровано в реєстрі за №264.

У встановлений в договорі позики строк (п.3 Договору) та на умовах договору, відповідач суму боргу позивачу в повному обсязі не повернув.

Судом також встановлено, що в порядку визначеному п.9 договору позики, 25.02.2016 року на адресу ОСОБА_2 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною, в порядку ст. 84 ЗУ «Про нотаріат», було передано заяву позивача про наявність заборгованості за договором позики з пропозицією не пізніше 10-ти днів з дня одержання заяви повернути несплачену суму грошових коштів, або повідомити про підстави неможливості погашення боргу.

15.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною було видано свідоцтво №812, відповідно до якого, заява ОСОБА_1 від 26.02.2016 року була передана рекомендованим листом та отримана 01 березня 2016 року гр. Герасимовим за довіреністю (згідно відмітки про вручення).

Неповернута в строк сума позики складає 15 980 грн., яка на дату складення заяви станом на 04.02.2014 року за курсом Національного банку України еквівалентна 2000 доларів США.

Згідно п. 4 Договору, проценти за кредитом з розрахунку 2,5 % (відсотки) щомісяця за кожен день відповідно сумі отриманої позики, починаючи з 04.03.2013 року. Строк повернення до 04.02.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором.

У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2013 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів та передано суму коштів в розмірі 120000 грн., що на момент укладення цього правочину складало еквівалент 15000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України, які Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю з процентами у строк до 04.02.2014 року (том 1 а.с. 7).

З матеріалів справи також вбачається, що 09 вересня 2013 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 кошти у сумі 8 000 доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики (том 1 а.с.53).

24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 кошти у сумі 5 000 доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики (том 1 а.с. 52).

З огляду на викладене, залишок боргу за договором позики склав 2000 доларів США, що станом на 04 лютого 2014 року за курсом НБУ еквівалентно 15 980 грн.

Згідно п.4 Договору позики, Позичальник зобов`язався сплачувати Позикодавцеві проценти за користування кредитом з розрахунку 2,5 % щомісяця. Проценти нараховуються за кожен день відповідно сумі отриманої позики. Позичальник зобов`язується сплачувати суму нарахованих процентів щомісяця, починаючи з 04 березня 2013 року до 04 числа кожного місяця.

З огляду на вказане, відсотки за користування позикою складають 48 980 грн.

120 000 (сума отриманої позики)*2.5%*11 (місяців) = 33 000 грн.

15 980 грн. (залишок боргу) + 33 000 грн.(відсотки) =48 980 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду в частині визначення суми боргу та процентів, які підлягають стягненню в зазначеному розмірі.

Що стосується суми індексу інфляції та трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, то в цій частині колегія суддів не в повній мірі погоджується зі стягнутою сумою, визначеною позивачем та стягнутої судом 1 інстанції.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Зокрема індекс інфляції у період з 04 лютого 2014 року (кінцевий термін повернення позики) по 08 лютого 2018 року (дата збільшення позовних вимог) складав 21 017 грн.78 коп.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІ
04.02.2014 - 08.02..31521017.78

Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості.

Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С сума боргу; ІІср.- сукупний індекс інфляції.

Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де ОСОБА_4 сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу.

Також у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума.

Розрахунок 3% річних повинен обраховуватись по формулі:

Сума санкції = С*3%*Д:365:100, де

С - сумма заборгованості

Д кількість днів прострочення.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1598004.02.2014 - 08.02.201814663 %1924.17

Таким чином, загальна сума 3% процентів річних складає 1924 грн.17 коп.

Що стосується доводів апеляційної скарги про непогодження апелянта з розміром стягнутих витрат на правову допомогу, то колегія суддів зауважує таке.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До матеріалів справи приєднано, договір про надання правової допомоги № 27-12/01 від 27 грудня 2016 року; рахунок № 01 від 27 грудня 2016 року; довідка від 07 лютого 2018 року про те,що ОСОБА_1 згідно договору № 27-12/01 від 27.12.2016 року сплатив 5000 грн. за надання правової допомоги по справі № 200/396/17; копія ордера серії ДП № 000026 від 28.12.2016 р. (том 1 а.с.88-89,90,91,92).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. витрат понесених на оплату правової допомоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду 1 інстанції змінити та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних змінити. В частині стягнення заборгованості у розмірі 15980 грн. та відсотків за користування позикою у сумі 33000 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року в частині стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних змінити.

Зменшити суму стягнутих інфляційних збитків за період з 04.02.2014 року по 08.02.2018 р. з 55129,13 грн. до 21 017 грн. 78 коп. та суму стягнутих трьох відсотків річних за період з 04.02.2014 року по 08.02.2018 р. з 5893,70 грн. до 1924 грн. 17 коп.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 15980 грн. та відсотків за користування позикою у сумі 33000 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: