Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 629/4989/14-ц

провадження № 61-26398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариств «Комерційний банк «Актив-Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив -Банк» - Шевченка Олександра Володимировича,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив -Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив -Банк» - Шевченка Андрія Миколайовича, на ухвалу апеляційного суду Харківської області в складі судді Яцини В. Б. від 20 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ КБ «А-Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» (далі - Фонд гарантування вкладів) - Шевченка О.В., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину нікчемним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області в складі судді Дегтярчук М. О. від 28 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Шевченка О. В., до ОСОБА_2 про визнання правочину нікчемним.

Вчинені позивачем дії щодо оскарження рішення суду першої інстанції

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 05 жовтня 2017 року ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А.М., подав апеляційну скаргу на указане судове рішення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області в складі судді Хорошевського О. М. від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку із несплатою останнім судового збору за подання апеляційної скарги.

23 січня 2018 року ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., повторно подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області в складі судді Яцини В. Б. від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., залишено без руху. Встановлено строк 10 днів для звернення до апеляційного суду Харківської області з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на підтвердження цього, або надання суду доказів на підтвердження причин поважності такого строку, зазначених у апеляційній скарзі. Роз'яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2018 року відмовлено публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка Андрія Миколайовича у відкритті апеляційного провадження на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка О.В. до ОСОБА_2 про визнання правочину нікчемним.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що особа, яка подала апеляційну скаргу не виконала вимог ухвали апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2018 року та не зазначила суду поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не підтвердила свої доводи належними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «А-Банк» - Шевченка А. М., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржником вживалися заходи щодо належного оскарження рішення суду першої інстанції, однак, з урахуванням того, що у банку запроваджено ліквідацію, оплата судового збору за подання апеляційної скарги вимагала внесення змін до кошторису Фонду гарантування вкладів і позивач міг усунути недоліки апеляційної скарги в частині судового збору лише з 2018 року. Крім того, 03 січня 2018 року ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А.М., повторно подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 січня 2018 року таку апеляційну скаргу повернуто без розгляду у зв'язку із порушенням порядку її подання. Скаржник зазначає, що указані причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі є поважними, що, на думку скаржника, апеляційним судом не оцінено та залишено без уваги.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області у даній справі про відмову у позові ПАТ КБ «А-Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка О. В., до ОСОБА_2 про визнання правочину нікчемним ухвалено 28 серпня 2017 року.

Копію указаного рішення суду першої інстанції представник ПАТ КБ «А-Банк» отримав 25 вересня 2017 року.

Останній день передбаченого процесуальним законом строку подання апеляційної скарги для позивача у даній справі - 04 жовтня 2017 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 05 жовтня 2017 року ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., подав апеляційну скаргу на указане судове рішення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області в складі судді Хорошевського О. М. від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку із несплатою останнім судового збору за подання апеляційної скарги.

03 січня 2018 року ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., повторно подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 січня 2018 року таку апеляційну скаргу повернуто без розгляду у зв'язку із порушенням порядку її подання.

23 січня 2018 року ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., повторно подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області в складі судді Яцини В. Б. від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А.М., залишено без руху. Встановлено строк 10 днів для звернення до апеляційного суду Харківської області з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на підтвердження цього, або надання суду доказів на підтвердження причин поважності такого строку, зазначених у апеляційній скарзі. Роз'яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За частиною третьою статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому необхідно враховувати, що десятиденний строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 757/9844/16-ц (касаційне провадження № 61-16497св18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження у даній справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, зазначивши, що звертаючись 23 січня 2018 року до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ухвалене 28 серпня 2017 року, ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., на 5 місяців пропущено строк на апеляційне оскарження указаного рішення і установивши, що останнім не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску такого строку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за указаною апеляційною скаргою позивача через невиконання останнім вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги щодо наявності поважних причин для подання апеляційної скарги із порушенням визначеного законом строку апеляційного оскарження спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Зазначені скаржником доводи щодо неможливості оплати судового збору не містять підстав для скасування оскарженого судового рішення у даній справі, оскільки такі доводи не підтверджені зібраними у справі доказами, про що вірно зазначено апеляційним судом.

Крім того, досліджені судом матеріали справи не містять доказів подання ПАТ КБ «А-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів - Шевченка А. М., клопотань щодо відстрочення або розстрочення сплати судового збору, що також спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із рішенням апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Оскаржене рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив -Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив -Банк» - Шевченка Андрія Миколайовича, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик