Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 443/693/17

провадження № 61-13798св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна організація «Комбінат Троянда», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року у складі судді Коліщук З. М. і постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю.Р ., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконними дії директора Державна організація «Комбінат Троянда» (далі - ДО «Комбінат Троянда») ОСОБА_2. щодо призначення службової перевірки та відсторонення її від виконання посадових обов`язків; скасувати наказ ДО «Комбінат Троянда» від 22 травня 2017 року № 54 «Про проведення службової перевірки» та наказ від 31 травня 2017 року № 57 «Про внесення змін до наказу № 54 від 22 травня 2017 року» як незаконні; стягнути з відповідача на її користь розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу як втрату частини заробітної плати за період відсторонення її від роботи за 2017 рік у розмірі 20 319,20 грн і за 2018 рік у розмірі 9 517,95 грн, а також нанесену моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що з 16 жовтня 1985 року позивач працювала на комбінаті «Троянда», який у 2007 році перейменовано в ДО «Комбінат Троянда».

Відповідно до наказу ДО «Комбінат Троянда» від 22 травня 2017 року № 54 «Про проведення службової перевірки», в який внесено зміни наказом від 31 травня 2017 року № 57 «Про внесення змін до наказу № 54 від 22 травня 2017 року» щодо її дій на займаній посаді розпочато службову перевірку, на час якої відсторонено від виконання посадових обов`язків начальника дільниці зберігання.

Позивач вважає зазначені накази неправомірними, оскільки відсторонюючи її від покладених на неї посадових обов`язків всупереч статті 46 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), не наведено жодної законодавчо визначеної підстави відсторонення, чим порушені її права та спричинено моральну шкоду.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року позов задоволено частково, скасовано наказ ДО «Комбінат Троянда» від 22 травня 2017 року № 54 «Про проведення службової перевірки» та наказ від 31 травня 2017 року № 57 «Про внесення змін до наказу № 54 від 22 травня 2017 року», стягнуто з ДО «Комбінат Троянда» на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наказ від 22 травня 2017 року № 54, яким ОСОБА_1 відсторонено від роботи на час проведення службової перевірки з 22 травня 2017 року по 31 травень 2017 року, винесено всупереч чинному законодавству та він підлягає скасуванню. Позовна вимога про визнання незаконними дій директора ДО «Комбінат Троянда» ОСОБА_2. щодо призначення службової перевірки та відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків входить до предмету доказування в частині скасування оскаржуваних наказів і не може бути самостійним способом захисту. Стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, при незаконному відстороненні працівника від роботи, має місце у випадку, коли саме відсторонення працівника від роботи відбувалося із зупиненням виплати заробітної плати. За час відсторонення позивач щомісячно отримувала грошову винагороду в розмірі заробітної плати, що була не нижче мінімального розміру встановленого законодавством та включала доплату за таємність. З розрахунку позивача вбачається, що вона вимагає стягнення премій і надбавок (місячні премії, виплати із спеціального фонду, надбавки), які нібито мали їй виплачуватися, проте не виплачувалися, тобто були припинені у зв`язку з її відстороненням. Преміювання працівників є правом, а не обов`язком роботодавця і здійснюється з урахуванням показників у роботі працюючих на підставі відповідного наказу керівника підприємства, щомісячно, виключно при наявності на це вільних коштів. Враховуючи те, що на період відсторонення ОСОБА_1 виплачувалася грошова винагорода в розмірі заробітної плати, що був не нижче мінімального розміру встановленого законодавством та включав доплату за таємність, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період відсторонення її від роботи є безпідставними. Позивачем доведено факт заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, що підтверджується неправомірним проведенням щодо неї службової перевірки та відстороненням від займаної посади, порушенням її нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тривалим відстоюванням (відновленням понад рік) своїх законних інтересів (звернення до правоохоронних органів, судів, прокуратури, тощо). Враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, стягнення 2 000,00 грн сприятиме усуненню негативних наслідків вчинених відповідачем дій.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2019 року рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року залишено без змін, апеляційні скарги ОСОБА_1 і Державної організації «Комбінат «Троянда» залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановлено неправомірність дій відповідача щодо проведення стосовно ОСОБА_1 службової перевірки та відсторонення від займаної посади. Суд першої інстанції дійшов правильноговисновку, що стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, при незаконному відстороненні працівника від роботи, має місце виключно у випадку, коли саме відсторонення працівника від роботи відбувалося із зупиненням виплати заробітної плати. Преміювання працівників є правом, а не обов`язком роботодавця і здійснюється з урахуванням показників у роботі працюючих на підставі відповідного наказу керівника підприємства, щомісячно, виключно при наявності на це вільних коштів. Докази того, що преміювання позивача не здійснено у зв`язку із оспорюваним відстороненням, відсутні. Позивачем доведено факт заподіяння їй відповідачем моральної шкоди. Суд першої інстанції, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову, в розмірі 2 000,00 грн, що сприятиме усуненню негативних наслідків, вчинених відповідачем дій щодо позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

09 липня 2019 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2019 року, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права просила суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та суми моральної шкоди, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2019 року.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправомірно відмовили у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення частини заробітної плати за період відсторонення позивача від роботи з 22 травня 2017 року до 31 березня 2018 року у розмірі 29 836,95 грн.

Суди не дослідили похідний характер вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу від вимоги про скасування наказу про відсторонення, не застосовано частину другу статті 235 КЗпП України, не проаналізовано структуру середньої заробітної плати (до якої включаються надбавки, доплати премії), не досліджувалися обставини наявності у відповідача коштів на виплату премій і доплат, отримання таких виплат усіма працівниками, крім позивача.

Судами не враховано факт зупинення виплати позивачу частини заробітної плати (премій і доплат). Такі виплати є частиною заробітної плати відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці». Оскільки судом скасовано оскаржувані накази, то кошти, недоотримані на час дії дисциплінарного стягнення, мають бути повернуті позивачу.

Позивач надав розрахунки, що свідчать про розмір втрачених позивачем за час незаконного відсторонення надбавок і премій. Бухгалтерські документи, надані відповідачем щодо виплат заробітної плати працівникам свідчать про наявність у відповідача коштів для виплати позивачу премій і надбавок.

Розмір присудженої судом моральної шкоди не відповідає принципу розумності, справедливості та співмірності, суті порушення прав позивача, його тривалості, наслідкам.

У рішенні районного суду неправильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат, помилково вказано про сплату 640,00 грн, проте судовий збір сплачено у розмірі 704,80 грн.

Суди залишили поза увагою доречні аргументи позивача, не дослідивши всі обставини справи.

Позиції інших учасників

У вересні 2019 року відповідач через представника ОСОБА_3 надіслав засобами поштового зв`язку у Верховний Суд відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що питання преміювання працівників є правом роботодавця, а не його обов`язком, якщо інше не передбачено колективним договором. Вирішення даного питання пов`язане з фінансовими можливостями підприємства, трудовим внеском та іншими заслугами працівника. Невиплата позивачу премії обумовлена відсутністю умов преміювання позивача, а не його відстороненням від роботи. У 2016-2017 роках були інші періоди, коли позивачу не виплачувалася премія.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, не зазначено обставини, які позивач враховував під час визначення розміру моральної шкоди. Позивач протягом всього часу відсторонення від роботи отримував заробітну плату.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом

З 01 серпня 2006 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника дільницізберігання № 1 ДО «Комбінат Троянда».

Відповідно до наказу ДО «Комбінат Троянда» від 22 травня 2017 року № 54 «Про проведення службової перевірки» ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків начальника дільниці зберігання на період з 22 по 31 травня 2017 року.

Згідно з наказом від 31 травня 2017 року № 57 «Про внесення змін до наказу № 54 від 22 травня 2017 року» змінено період проведення службової перевірки та відсторонення позивача - до 9 червня 2017 року.

Дії відповідачів щодо відсторонення ОСОБА_1 від здійснення нею посадових обов`язків в частині дотримання вимог законодавства про працю були предметом перевірки державного інспектора праці Головного управління Держпраці у Львівській області. За її результатами складено акт перевірки від 25 жовтня 2017 року № 13/14/224/2467, прийнято постанови про накладення штрафів на ДО «Комбінат Троянда».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 813/4698/17 апеляційну скаргу ДО «Комбінат Троянда» залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі № 813/4698/17 - без змін. У цій справі судом встановлено, що наказом від 22 травня 2017 року № 54 ОСОБА_1 відсторонено від роботи на час проведення службової перевірки з 22 по 31 травня 2017 року. У наказіне наведено підстав, визначених у статті 46 КЗпП України, отже прийняття такого наказу є неправомірним. Рішення суду набрало законної сили 03 липня 2018 року.

За час відсторонення позивач щомісячно отримувала грошову винагороду в розмірі заробітної плати, що була не нижчою мінімального розміру, встановленого законодавством, та включала доплату за таємність.

Розділом ІІІ «Оплата праці» колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ДО «Комбінат Троянда» на 2016-2020 роки, адміністрація зобов`язується оплату праці проводити у відповідності із КЗпП України, встановленими тарифними ставками і окладами згідно з наказами Державного агентства резерву України. Місячний рівень оплати праці не повинен бути нижче мінімального розміру оплати праці встановленого законодавством України. У разі необхідності проводити доплати і надбавки та при наявності коштів проводити матеріальне стимулювання інженерно-технічних працівників, робітників і службовців згідно положення про преміальну систему оплату праці.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Судами встановлено, що за час відсторонення позивач щомісячно отримувала грошову винагороду в розмірі заробітної плати, не нижчому мінімального розміру, встановленого законодавством, що включав доплату за таємність.

Вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку під час відсторонення мотивована тим, що їй не виплачувалися надбавки та премії.

Відповідно до частин другої, третьої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У пункті 2.1.3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03 січня 2012 року № 4 «Про умови оплати праці працівників державних організацій системи державного матеріального резерву» передбачено обставини, з якими пов`язуються надбавки працівникам: високі досягнення у праці; виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); складність, напруженість у роботі.

Роботодавець має право самостійно вирішувати питання, щодо преміювання конкретних працівників, що не є порушенням прав працівника на оплату праці відповідно до наведених вище норм законодавства та положень колективного договору,укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ДО «Комбінат Троянда» на 2016-2020 роки.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач протиправно не встановлював позивачу премії є необґрунтованими, оскільки незважаючи на те, що такі виплати входять до структури заробітної плати, нарахування та виплата премії працівникам є не обов`язком, а правом роботодавця.

Присуджений судом розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, змісту, тривалості та наслідкам порушення прав позивача. У касаційній скарзі не містяться посилання на обставини та докази, які не були враховані судами попередніх інстанцій під час вирішення цієї позовної вимоги.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача, а саме - присудження 640,00 грн замість сплачених позивачем 704,80 грн, є безпідставними.

У матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем 22 грудня 2017 року судового збору за позовом, поданим до Жидачівського районного суду Львівської області, в розміні 640,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлені та досліджені обставини справи, що мали значення для справи на підставі наявних у справі доказів, правильно визначений характер спірних правовідносин та нормами матеріального права, що підлягали застосуванню, внаслідок чого ухвалені законні й обґрунтовані судові рішення.

Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року і постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов