Справа № 476/860/18
Провадження № 2/476/31/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2019 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Безкровної А.С.

позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В :

08.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 24.07.2017 року помер її рідний дід ОСОБА_6, який за життя зробив розпорядження, склавши 31.03.2016 року заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй, в тому числі і земельну ділянку площею 7,89 га з кадастровим номером :01:000:0175, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах ОСОБА_5 селищної ради Єланецького району Миколаївської області. ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом на обов'язкову частку спадкового майна після смерті ОСОБА_6 Після смерті спадкодавця, вона звернулася для оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно до нотаріальної контори, проте, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що нею не пред'явлено правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку.

Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на 9/10 частки вищевказаної земельної ділянки.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.12.2018 року задоволено клопотання представника позивачки та замінено первісного відповідача ОСОБА_5 селищну раду Миколаївської області належним відповідачем ОСОБА_4

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 16.01.2019 року задоволено клопотання представника позивачки та залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_3

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Вислухавши позивачку, її представника, відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 24.07.2017 року помер ОСОБА_6 (а. с. 14), який 31.03.2016 року зробив розпорядження, склавши заповіт, згідно якого все своє майно, яке належало йому на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що належало йому за законом та що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, заповів позивачці (а. с. 4, 5, 12-13).

Із матеріалів справи слідує, що до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, входять земельні ділянки площею 7,89 га з кадастровим номером :01:000:0175 (а. с. 11, 15) та площею 7,8646 га з кадастровим номером :01:000:0174, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах ОСОБА_5 селищної ради Єланецького району Миколаївської області (а. с. 56).

Із спадкової справи №175/2017 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини щодо майна померлого 24.07.2017 року ОСОБА_6 звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 41-43). Крім того, ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом на обов'язкову частку спадкового майна після смерті ОСОБА_6

19.07.2018 року позивачкою отримано свідоцтво про право на спадщину на 9/10 частки у праві власності на земельну ділянку площею 7,8646 га з кадастровим номером :01:000:0174 (а. с. 56).

У видачі свідоцтва про право на спадщину на 9/10 частки на земельну ділянку площею 7,89 га з кадастровим номером :01:000:0175 позивачці відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 10).

В ході судового розгляду встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії МК №060515 від 02.11.2004 року, що посвідчував право власності спадкодавця на земельну ділянку площею 7,89 га з кадастровим номером :01:000:0175, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах ОСОБА_5 селищної ради Єланецького району Миколаївської області, втрачено, про що зроблено оголошення у районній газеті "ОСОБА_5 вісник", випуск №39 від 29.09.2018 року (а. с. 94-95).

Так, згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як слідує зі змісту п. п. 5, 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред'явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4/-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Відповідно до п.4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Зі системного аналізу вищевикладеного слідує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки, в ході судового розгляду достовірно встановлено неможливість позивачки реалізувати свої спадкові права на вищевказане майно, то суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивачки та вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом

задовольнити повністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлого 24.07.2017 року, на 9/10 (дев'ять десятих) частки земельної ділянки площею 7,89 га з кадастровим номером :01:000:0175, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах ОСОБА_5 селищної ради Єланецького району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Чернякова