У Х В А Л А

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 293/1324/17

провадження № 61-6461ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив стягнути з ТОВ «Головинський Граніт» на свою користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 26 жовтня 2016 року був прийнятий на посаду начальника гірничого цеху в ТОВ «Головинський Граніт» та звільнений 16 березня 2017 року наказом №59-к від 16 березня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - за скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України.

Також вказував, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки він докладав додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини. Він також зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Моральну шкоду оцінював в розмірі 10 000 грн. та вважав дану суму розумною та достатньою, яку і просив стягнути з відповідача.

02 січня 2018 року ОСОБА_1 подано клопотання з визначенням суми заборгованості по заробітній платі, які належать до виплати підприємством за період з 16 березня 2017 року по 02 січня 2018 року з розрахунку, що мінімальна заробітна плата у 2017 році складала 3 200 грн. на місяць, у зв`язку з цим просив стягнути з ТОВ «Головинський граніт» на свою користь борг із заробітної плати і усіх сум, що належать йому до виплати від підприємства, в сумі 12 100 грн. та середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку в сумі 30 501,92 грн.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Головинський граніт» на користь ОСОБА_1 6 315,44 грн. - заборгованість із невиплаченої заробітної плати і усіх сум, що належать позивачу від підприємства; 30 501,92 грн.- заборгованості середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку за період з 16 березня 2017 року по 02 січня 2018 року.

Стягнуто з ТОВ «Головинський граніт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Головинський граніт» судовий збір в розмірі 1762,00 грн. на користь держави.

В решті позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Головинський Граніт» задоволено.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року скасовано, ухваливши нове.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ТОВ «Головинський Граніт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки, відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції, що на час звільнення відповідач мав заборгованість по заробітній платі перед позивачем та повного розрахунку не провів, оскільки такі висновки районного суду зроблені передчасно без з`ясування всіх обставин справи.

Апеляційний суд встановив, що за весь період перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем йому було нараховано 6 418,85 грн. та виплачено 6 419,39 грн., тобто, заборгованість по заробітній платі на день звільнення відсутня.

Повний розрахунок з позивачем проведений 24 березня 2017 року (а.с.68). Враховуючи, що в день звільнення позивач не працював, докази про звернення до відповідача за виплатою заробітку до вказаної дати відсутні, є підстави вважати, що повний розрахунок проведений з відповідачем своєчасно.

За таких обставин, апеляційний суд вважав, що відсутні законні підстави для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви зазначав, що 25 вересня 2019 року при розгляді його заяви про перегляд рішення судом апеляційної інстанції було встановлено, що ним за грудень 2016 року було отримано 3 500 грн. заробітної плати. На думку заявника, ця подія вказує на те, що відповідачем до суду були надані недостовірні докази, які судом в постанові від 27 лютого 2019 року були названі «розрахунковими листками».

В табличках вказано, що кошти 2 500 грн. і 1 000 грн. йому сплачені, як заробітна плата за жовтень, листопад 2016 року і січень, лютий 2017 року. В рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що за весь період перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем йому було виплачено 6 419,39 грн. Тому, заявник вважає, що він був протиправно позбавлений права власності, а саме недоотримав 2 212 грн. і в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують виплату цих коштів.

А тому вважав, що дані, які встановлені в рішенні Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року відрізняються від даних, які встановлені в рішенні цього ж суду від 25 вересня 2019 року. Ці обставини, на думку заявника, мають суттєве значення у справі, і не були відомі при розгляді справи по суті. Також заявник зазначає про фальшивість наданих відповідачем доказів.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд виходив з того, що заявник помилково вважає, що підставою для перегляду судового рішення є переоцінка доказів, які існували на час розгляду справи. А тому ці підстави не можуть вплинути на висновки суду.

16 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник посилаючись на неправильне застосуванням та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд приймаючи постанову не врахував виписку з поточного рахунку від 15 серпня 2019 року про зарахування заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2016 року в розмірі 2500 грн, видана ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», як на нововиявлену обставину, а тому вважає, що є підстави, передбачені законом для перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року в зв`язку з нововиявленими обставинами.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 52 601 грн 92 коп., яка станом на 01 січня 2019 рік не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням вказаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки, моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко