Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/4042/16-ц
Провадження № 2/644/362/19
Справа № 644/4042/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Матвієвської Г.В.,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача директора Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_5,

представника відповідача - директора Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

представника відповідача - Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова, - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова та директора Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова та директора Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в якому просить визнати незаконним наказ № 68-к від 15.04.2016 року про його звільнення з посади керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова на підставі пункту 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення проступку несумісного з продовженням даної роботи, поновити його на роботі на посаді керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова з 15.04.2016 року, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 3000 ( три тисячі) гривень.

Позов обґрунтований тими обставинами, що згідно наказу № 371 від 17.12.2014 року позивача було прийнято на посаду керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова з 17.12.2014 року. Відповідно до наказу № 68-к від 15.04.2016 року, його звільнено з посади керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова на підставі пункту 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення проступку несумісного з продовженням даної роботи. Позивач вважає звільнення його з роботи незаконним з тих підстав, що 15.04.2016 року відповідач , директор Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_5, безпідставно звинуватила його 15.04.2016 року у вчиненні аморального проступку, не маючи жодного доказу, крім того в наказі про звільнення не зазначено якого саме проступку, перевірка за вказаним фактом не проводилась, підстави для висновку щодо причетності позивача до вчинення аморального проступку відсутні. Позивачем зауважено, що поняття аморального проступку в законі не визначено, воно є оціночним, з тексту наказу про звільнення не вбачається, які дії, що порушують моральні засади суспільства, суперечать змісту трудової діяльності та дискредитують виховні та службові повноваження, ним здійснено та за яким принципом вони були оцінені як аморальні та не сумісні з продовженням роботи. Позивач вважає, що таке звільнення викликано тим, що ним висловлювалася незгода з діями директора щодо демонтажу та утилізації спортивного інвентарю, станків та механізмів та його пропозиціями, викладеними у доповідних записках, щодо необхідності вжиття заходів для поліпшення умов з фізичного виховання та доведення своєчасно до його відома про проведення та планування спортивних змагань.

Позивач зазначає, що за час його роботи на посаді керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова значно було покращено результати учнів Центру за рейтингом спортивних змагань, що підтверджується Додатком до листа ХОВФ ОСОБА_8 від 23.03.2015 року щодо ходу проведення обласних спортивних змагань « Спорт протягом життя» серед учнів ПТНЗ Харківської області у 2014-2015 роках; за протоколом провідного спеціаліста Харківського обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України ОСОБА_9 від 19.02.2015 року, фізкультурно-оздоровча та спортивно-масова робота у навчальному закладі проводиться на високому рівні.

Позивач вважає, що відповідачем грубо порушено його конституційне право на працю, незаконне звільнення спричинило йому моральну шкоду, яка виразилась у зниженні престижу та ділової репутації, позбавленні отримувати винагороду за працю, внаслідок чого позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав в суді, на фоні його душевних хвилювань піднявся тиск та він був вимушений звертатися до лікаря та приймати медичні препарати за призначенням, вказану шкоду ним оцінено у 3 000 гривень.

30 травня 2016 року відкрито провадження у справі в загальному порядку її розгляду.

07 липня 2016 року відповідачінадали заперечення на позовну заяву ОСОБА_2, в якому просили відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на наступне.

ОСОБА_2, працюючи у Центрі професійно-технічної освіти № 1 Харкова на посаді керівника фізичного виховання, в посадових обовязках якого зазначено, що керівник фізичного виховання організовує роботу по проведенню навчальних та позаурочних занять з фізичного виховання/фізичної культури/, скоїв аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи. 15.04.2016 року керівник фізичного виховання ОСОБА_2 був звільнений з роботи у відповідності до п. З ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, який він скоїв 15.04.2016 року, здійснивши фізичний напад на завгоспа Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, знаходячись на роботі. За фактом нападу на ОСОБА_2 було заведено кримінальну справу, наразі йде слідство. Стосовно фізичного нападу

ОСОБА_2, комісією Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова було складено акт про аморальний проступок, про що було повідомлено ОСОБА_2. Від надання письмових пояснень стосовно скоєного аморального проступку, ОСОБА_2 відмовився, про що було складено акт. Слід зазначити, що це не перший випадок у позивача. Раніше позивача вже звільняли з роботи в звязку із скоєнням злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 ККУ, і про що свідчить запис в його трудовій книжці. Фізичний напад керівника фізичного виховання в стінах навчального закладу на іншого працівника є аморальним. Людина, яка займає керівну та виховну посаду в навчальному закладі повинна виховувати високу мораль серед учнів, а не навпаки, показувати поганий приклад. Окрім цього, такі дії позивача несуть загрозу життю та здоровю учням та працівникам Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова. Таким чином, ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади, відповідно до п. З ст. 41 КЗпП України.

Відповідачі зауважують, що

Те, що пише позивач стосовно станків, водогонів, каналізаційних систем, актових та спортивних залів, не відповідає дійсності. В Центрі професійно- технічної освіти № 1 м. Харкова нічного не вирізалось та не утилізовувалось.

За час роботи ОСОБА_2 на посаді керівника фізичного виховання Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, результати учнів Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова значно погіршились, про що свідчить зведений протокол II регіонального етапу Всеукраїнського огляду-конкурсу на кращій стан фізичного виховання у професійно-технічних навчальних закладах Харківської області. Рейтингова таблиця проведення обласних щорічних змагань «Спорт протягом життя» серед учнів ПТНЗ Харківської області у 2014/2015 н.р.- це результат праці попереднього керівника фізичного виховання. ОСОБА_2 було прийнято на роботу лише 17 грудня 2014 року.

Стосовно роботи позивача на посаді керівника фізичного виховання щодо проведення та планування спортивних змагань, інформацію про участь у змаганнях ОСОБА_2 відмовлявся отримувати, хоча щоразу був проінформований секретарем про листи, які надходили електронною поштою до Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова. Слід зазначити, що участь у деяких змаганнях було зірвано через керівника фізичного виховання ОСОБА_2 тим, що він готував листи для участі в змаганнях, які подавав на підпис директору, проте такі листи йому були повернені з виправленнями помилок на доопрацювання через надмірно велику кількість граматичних та орфографічних помилок, які неприпустимі в листах від імені навчального закладу. Проте позивач відмовлявся виправляти свої помилки, не надсилав документи для участі у змаганнях, що не покращувало розвиток фізичної культури серед учнів Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, а навпаки, погіршувало.

Таким чином, стверджують відповідачі, окрім поганого виконання обовязків керівника фізичного виховання, позивач скоїв напад на працівника Центру професійно-технічної ти № 1 м. Харкова, через який його було звільнено відповідно до чинного законодавства.

08.07.16 року до суду надано заяву представника відповідача, директора Центру професійно-технічної ти № 1 м. Харкова, з проханням відкласти розгляд справи, призначений на 27.07.2016 року, у звязку з його відпусткою.

09.09.2016 року до суду надано письмове клопотання представника відповідача, Центру професійно-технічної ти № 1 м. Харкова, про прийняття письмових доказів по справі ( копій доповідних записок ОСОБА_10 та ОСОБА_11М.), яке було задоволено в судовому засіданні 28.04.2017 року, а 09.09.2016 року заяву про витребування доказів ( матеріалів щодо стану кримінального провадження № 0001263 від 16.04.2016 року), в задоволенні якої було відмовлено в судовому засіданні 28.04.2017 року.

14.09.2016 року позивачем надано, а 27.02.2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення доказів (Статуту ЦПТО № 1, довідка про середню заробітну плату ОСОБА_2 за 6 місяців до звільнення)

17.10.2016 року позивачем надано заяву з проханням відкласти призначене на 17.10.2016 року судове засідання.

15.11.2016 року позивачем надано заяву з проханням відкласти призначене на 15.11.2016 року судове засідання.

27.02.2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

28.04.2017 року задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів, виклик свідків , відповідача1 про виклик свідків.

31.07.2017 року відповідачем2 надано заяву з проханням відкласти розгляд, призначений на 10.08.2017 року.

25.10.2017 року в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

21.11.2017 року в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_13,

ОСОБА_14.

05.04.2018 року відповідачем1 надано заяву з проханням відкласти розгляд, призначений на 19.04.2018 року.

09.07.2018 року представником та 02.08.2018 року відповідачем2 надано заяву з проханням відкласти розгляд, призначений на 07.08.2018 року.

26.09.2018 року допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_15, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, задоволено клопотання відповідача1 про витребування доказів.

12.12.2018 року надано заяву представника позивача про долучення до матеріалів справи документів, яку частково задоволено 05.02.2019 року в судовому засіданні.

Доказами, що підтверджують загрозу життю та здоров»ю трудовому коллективу; перешкоду виконанню посадових обовязків співробітниками, відповідачі надають ОСОБА_16 від 13.04.2016 року, складені : 1) Комісією ( голова комісії ОСОБА_13, члени комісії : ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_15Д.) ЦПТО № 1 м.Харкова, про те, що 13.04.2016 року о 14-15 комісія разом з директором Центру ОСОБА_5 проводила інвентаризацію в кабінеті керівника фізичного виховання ОСОБА_2, під час якої останній перешкоджав діям членів комісії, вигоняючи з кабінету, погрожуючи фізичним насиллям, замахувався для нанесення ударів, намагався штовхати співробітників, принижував їх честь та гідність, супроводжуя криками та лайкою на їх адресу, кричав, що перебував на лікуванні в психіатричній клініці та нічого не боїться й не буде нести відповідальності за свої дії; 2) Комісією (голова комісії ОСОБА_13, члени комісії : ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_18В.) ЦПТО № 1 м.Харкова, про те, що 13.04.2016 року о 14-50 комісія разом з директором Центру ОСОБА_5, після проведення інвентаризації в кабінеті керівника фізичного виховання ОСОБА_2, під час якої останній перешкоджав діям членів комісії, вигоняючи з кабінету, погрожуючи фізичним насиллям, замахувався для нанесення ударів, намагався штовхати співробітників, принижував їх честь та гідність, супроводжуя криками та лайкою на їх адресу, кричав, що перебував на лікуванні в психіатричній клініці та нічого не боїться й не буде нести відповідальності за свої дії, фіксує ті обставини, що надавати письмові пояснення стосовно своїх дій ОСОБА_2 відмовився.

Доказом про вчинення керівником фізичного виховання ОСОБА_2 аморального проступку, несумісного з продовженням роботи, відповідачі надають ОСОБА_16 від 15.04.2016 року, складений Комісією ЦПТО № 1 м.Харкова у складі : голова комісії ОСОБА_13, члени комісії : ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_18, про те,що вони свідчать, що 15.04.2016 року приблизно о 8.15 годині в переході між І та ІІ відділенням керівник фізичного виховання ОСОБА_2 здійснив фізичний напад на працівника Центру професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_10, який призвів до тілесних ушкоджень та сильного морального потрясіння, погіршення стану здоров»я ОСОБА_10 та ОСОБА_16 від 15.04.2016 року, складений тим же складом комісії про те, що 15.04.2016 року приблизно о15.20 годині керівнику фізичного виховання ОСОБА_2 було запропоновано надати письмові пояснення стосовно того, що він 15.04.2016 року приблизно о 8.15 годині напав на завідуючого господарством ОСОБА_10 та наніс їй тілесні ушкодження, та від надання письмових пояснень з цього приводу ОСОБА_2 відмовився.

Наказом № 68-к від 15.04.2016 року по Центру професійно-технічної освіти № 1 Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації України ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади керівника фізичного виховання за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, з 15.04.2016 року та наказано бухгалтерії Центру виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за фактично відпрацьований час ( вересень 2015-квітень 2016 р.) в кількості 39 календарних днів.

Наказ містить зостереження про те, що 15.04.2016 року ОСОБА_2 усно ознайомлений з наказом, від підпису відмовився, про відмову складено ОСОБА_16; 18.04.2016 року ОСОБА_2 з наказом ознайомлений, не згоден, копію отримав 18.04.2016 року. Наказ містить підписи : директора ОСОБА_5, заступника директора з НВР ОСОБА_13, головного бухгалтера ОСОБА_20

Відповідачами надано Висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи від 16.04.2016 року щодо наявності у ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень за обставинами справи, які повідомила досліджувана особа, що мали місце 15.04.2016 року.

Відповідачами надано ОСОБА_16 № 1, затверджений Директором ЦПТО № 1 м.Харкова ОСОБА_5 01.07.2016 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо ОСОБА_10, де зазначено дату та час настання нещасного випадку 15.04.2016 року, 08 год.15 хв., найменування підприємства, працівником якого є потерпілий Центр професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова, обставини, за яких стався нещасний випадок : ОСОБА_21 наказу директора ЦПТО №1 від 24.02.2016 № 7-ОД було створено комісію з інвентаризації. ОСОБА_21 своїх посадових обовязків ОСОБА_10 входила до складу цієї комісії і приймала участь в інвентаризації. При спробі провести інвентаризацію в кабінеті керівника фізичноговиховання 13. 04.2016 року керівник фізичного виховання ОСОБА_2 перешкоджав членам комісії проводити інвентаризацію, виганяючи їх з кабінету, погрожуючи фізичним насиллям, замахувався для нанесення ударів, намагався штовхати співробітників. Надавати письмові пояснення стосовно своїх дій ОСОБА_2 відмовився, на підставі чого 13.04.2016 року комісією було складено акт про загрозу життю та здоровю трудового колективу. 15 квітня 2016 року завідувач господарством ОСОБА_10 о 08 год. 00 хв. прибула на роботу до Центру професійно-технічної освіти №1 м. Харкова. Приблизно о 08 год. 10 хв. вона прийшла на вахту ІІ-го корпусу ЦПТО №1 перевірити роботу вахтера. О 08 год. 15 хв. йшла по коридору між 1-м та ІІ-м корпусами ЦПТО №1 м. Харкова до свого робочого кабінету. На зустріч їй по коридору зі сторони 1-го корпусу йшов керівник фізичного виховання ОСОБА_2 Коли ОСОБА_2порівнявся з нею, він раптово штовхнув її з силою на відмаш ліктем, внаслідок чого ОСОБА_10 відлетіла до стіни і вдарилась об неї. Після цього ОСОБА_2 пішов далі по коридору. ОСОБА_10 відійшла до чергового майстра виробничого навчання ОСОБА_11, яка стояла в холі біля коридору і була свідком цієї події. ОСОБА_11 терміново доповіла про випадок заступнику директора із навчально-виробничої роботи ОСОБА_13, яка відвела

ОСОБА_10 до приймальної директора. Фельдшер ОСОБА_22 оглянув потерпілу та

порекомендував викликати карету швидкої допомоги, що і було зроблено.

Машиною швидкої медичної допомоги ОСОБА_10 була доставлена до КЗОЗ

«Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І.

Мещанінова», де лікарями клінічної лікарні було проведено обстеження ОСОБА_10,

надано допомогу, надано довідку про стан здоровя з діагнозом та рекомендовано

проводити подальше лікування за місцем проживання.

На запит (вихідний № 51 від 19.04.2016 року) комісії по розслідуванню даного

нещасного випадку «щодо відсутності (наявності) факту зясування особистих стосунків

невиробничого характеру у даному випадку» до Індустріального відділу поліції

головного управління національної поліції в Харківській області комісія отримала

відповідь - повідомлення (вихідний номер 66/2654 від 13.05.2016 року), що звернення

комісії «було зареєстровано в Індустріальному ВП ГУ НП в Харківській області

ім. Харкова) в ЖЕО № 7684 від 19.04.2016 року, в ході перевірки було встановлено, що

ідентичний факт раніше був зареєстрований в ЄРДР № 001263 після чого

було прийнято рішення приєднати звернення № 51 від 19.04.2016 року до ЄРДР № 001263. Після закінчення досудового розслідування відповідь буде надана згідно запиту.» Комісія по розслідуванню даного нещасного випадку звернулася по Індустріального

відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області вдруге з

листом (вихідний № 62 від 30.05.2016 року) зпроханням надати комісії по розслідуванню нещасного випадку висновок «щодо відсутності (наявності) факту зясування особистих стосунків невиробничого характеру у даному випадку» у найкоротші терміни, бо це необхідно для закінчення розслідування нещасного випадку на виробництві. 29.06.2016 року до Центру професійно-технічної освіти надійшов лист № 66 (10-39)71 від 16.06.2016 року з повідомленням, що заяву № 51 від 19.04.2016 року розглянуто та приєднано до кримінального провадження № 001263 від 16.04.2016 року.

Вид події : травма заподіяна іншою особою.

Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу : « Забиття лівого ліктьового суглоба, забиття м»яких тканин руки, забиття м»яких тканин потиличної частини голови»

Свідки нещасного випадку : ОСОБА_11

ОСОБА_21 розслідування нещасного випадку, що стався 15 квітня 2016 року об 08 год.15 хв. у Центрі професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, затвердженого Директором ЦПТО № 1 м.Харкова ОСОБА_5, висновок комісії за зазначеними вище обставинами ( викладеним в ОСОБА_21 № 1) : нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом; складається акт за формою Н-1.

Звільнення ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 статті 41 Кодексу Законів про працю України вважають правомірним, оскільки є наявні фактичні дані (докази), які вказують на вчинення ним аморального проступку, не сумісного з продовженням ним роботи на посаді керівника фізичного виховання ЦПТО № 1 м.Харкова, бо співробітники та учні не можуть нормально працювати й вчитись, знаходитись в присутності позивача, який здійснював щодо своїх співробітників аморальні дії, та відповідно, впливає на виконання позивачем виховної функції в межах посадових обовязків та педагогічного навантаження.

Судом отримано від сторін пояснення на підтвердження вимог та заперечень, досліджено надані сторонами письмові докази, допитано свідків по справі.

ОСОБА_21 з пунктом 28 Пленуму Верховного ОСОБА_11 України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають браги до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Встановлено, що заходи дисциплінарного стягнення до позивача з боку керівництва ЦПТО № 1 не застосовувались. Однак наступна поведінка позивача не була виправлена, позивача було звільнено відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України.

Також відповідачі посилаються на те, що звільнення ОСОБА_2, згідно з пунктом 3 статті 41 КЗпП України проведено правомірно.

Посилання позивача на те, що ЦПТО № 1 м Харкова при його звільненні порушив чи недотримався положень статті 43 КЗпП України є безпідставним.

Відповідно до ОСОБА_23 Верховного ОСОБА_11 України від 22 березня 2017 року №6-3135цс16, в якій зазначено, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами: 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність, тощо.

Позивач обізнаний щодо виконання ним виховної функції.

Однак, позивач вважає, що надані відповідачами документи та допитані свідки - не є доказами, що доводять правомірність його звільнення, й ці документи складено з порушенням встановленого порядку.

Надані відповідачем акти і доповідні на підтвердження аморальних дій позивача не складені відповідно до чинного в Україні законодавства, й за результатами повідомлень відповідних органів, на теперішній час відсутній обвинувальний акт відносно ОСОБА_2

До зазначених документів не надані докази, що обґрунтовують та підтверджують наведені доводи, а тому такі докази не є належними.

Позивач вважає, що їх склали на замовлення відповідача 2, й оскільки керівництво ЦПТО № 1 не надає належних та допустимих доказів, то і відсутня обєктивна можливість встановити склад аморального проступку, його зміст та об'єктивну сторону.

Позивач вважає його звільнення з роботи здійсненим без законних підстав з особистих мотивів керівництва ЦПТО № 1 м.Харкова. Незаконним звільненням йому заподіяно і моральну шкоду, оскільки у позивача погіршився стан здоров'я, принижено його престиж та ділову репутацію, відповідачем позбавлено його можливості працювати і отримувати винагороду за працю, вимушено докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав в суді. Враховуючи встановлені по справі обставини, позивач вважає очевидним заподіяння йому незаконним звільненням моральної шкоди з боку відповідача, яку оцінює у 3000 гривень.

Відповідачі посилаються на те, що посада позивача безпосередньо пов'язана з навчально-виховним процесом, що кореспондується з законами України « Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», посадові обовязки позивача передбачені Статутом Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова, зареєстрованим 10.12.2014 року, фундаментальні положення яких позивачем було порушено.

Крім того, стверджує відповідач 2, позивач не був членом профспілкового комітету та їй не відомо, чи розглядав комітет таке питання.

25.10.2017 року та 21.11.2017 року в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які показали суду( окрім свідка ОСОБА_12, ОСОБА_14М.), що позивач поводив себе зі співробітниками некоректно, ОСОБА_10 взагалі ударив при викладених в вищеперерахованих актах обставинах, він погрожував, кидався на всіх з метою перешкодити проведенню інвентаризації , підтвердили вчинення позивачем факту аморального проступку при обставинах, викладених вище та зафіксованих відповідними актами, вважають такий проступок є несумісним з діяльністю та посадою позивача,загрозою життю та здоровю колективу та учнів ЦПТО № 1 м. Харкова, бо позивач своєю поведінкою повинен виховувати дітей та бути взірцем, а він демонстрував аморальну поведінку, вважать його звільнення цілком правомірним. Допитані свідки ( окрім ОСОБА_12, ОСОБА_14 та частково ОСОБА_13, яка бачила безпосередньо лише наслідки нападу ОСОБА_2 на ОСОБА_10) пояснили щодо обставин події від15.04.2016 року все так, як викладено в акті про нещасний випадок на виробництві. Свідок ОСОБА_13 додатково зазначила, що вказаний вчинок позивача при обставинах, викладених у ОСОБА_21, не був одиничним випадком, позивач конфліктував і з іншими співробітниками, коли ОСОБА_10 відправили на швидкій допомозі, відбулося зібрання трудового колективу з кворумом 85%, складено протокол, ОСОБА_2 запрошували секретарі, трудовий колектив прийняв рішення про звільнення ОСОБА_2, вважає, що позивач не виконував своїх обовязків, не виховував учнів своєю поведінкою, не володів необхідними якостями для фізичного виховання, після вказаного випадку в ЦПТО № 1 не вибачився, ніяк не пояснив такий вчинок, підтвердила факт засідання трудового колективу, на якому обговорювалося питання щодо аморального поступку позивача, ОСОБА_21 складено комісією та підписано її членами, це були люди, що перебували за місцем події. Свідки позивача (ОСОБА_12, ОСОБА_14М.) охарактеризували позивача як активного викладача, неконфліктного співробітника, але свідками подій від15.04.2016 року вони не є, тому щодо вчинення або не вчинення позивачем вказаного аморального проступку, пояснити нічого невзмозі.

Допитана у судовому засіданні 26.09.2018 року свідок ОСОБА_15 показала суду, що вона працює бухгалтером ЦПТО № 1 м.Харкова, 13.04.2016 року була у складі комісії з інвентаризації в кабінеті ОСОБА_2, останній вів себе агресивно, кричав, оскорбляв співробітників ОСОБА_13, ОСОБА_10, на зауваження не реагував, набросився на ОСОБА_10, вони складали відповідні ОСОБА_21 за власною ініціативою, конфліктів ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не бачила. Надалі позивача було звільнено за вчинення аморального проступку.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, встановив наступне.

17.12.2014 року ОСОБА_2 прийнято на посаду керівника з фізичного виховання до Центру професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова, що підтверджується його трудовою книжкою БТ 1 № 5934426, наказ № 371 від 17.12.2014 року, з посадовими обовязками, затвердженими 17 .12.2014 року директором ЦПТО № 1 м.Харкова ОСОБА_5, ОСОБА_2 ознайомлений , що підтверджується його підписом на вказаних обовязках ( а.с. 76 т.1), серед яких організація роботи на високому методичному рівні по проведенню навчальних та позаурочних занять з фізичного виховання/ фізичної культури; керування роботою викладачів фіз.. виховання; організація роботи по підвищенню кваліфікації викладачів фізичного виховання.

Наказом № 68-к від 15.04.2016 року по Центру професійно-технічної освіти № 1 Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації України ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади керівника фізичного виховання за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, з 15.04.2016 року та наказано бухгалтерії Центру виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за фактично відпрацьований час ( вересень 2015-квітень 2016 р.) в кількості 39 календарних днів.

Вказане звільнення з цієї посади позивач вважає незаконним та безпідставним з огляду на відсутність у його діях складу аморального проступку та порушення відповідачем порядку звільнення, вимог викладення таких наказів, не зазначення в наказі про звільнення відповідних підстав.

Відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Відповідно до абзацу 3 ст. 41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимогчастини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбаченихпунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2і3 статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

На переконання суду, який враховує правову позицію, що викладена в постанові Верховного ОСОБА_11 України від 22 березня 2017 року № 757/4906/15-ц, статтею 41 КЗпП визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання.

Так, відповідно до п.3 ст.41 КЗпП вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До субєктів, які можуть бути звільнені з указаної підстави, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у ст.50 закону «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов:

1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами;

2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні звичаї суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід уважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Відповідно до ч.1 ст.54 закону «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обовязки.

За змістом ст.56 закону «Про освіту», педагогічні та науково-педагогічні працівники зобовязані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію вчитель, педагог, вихователь, зобовязані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п.3 ст.41 КЗпП.

З підстав учинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені тільки ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнане правильним, якщо воно проведено внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до посадових обовязків керівника фізичного виховання, затверджених 17 .12.2014 року директором ЦПТО № 1 м.Харкова ОСОБА_5, з якими ОСОБА_2 ознайомлений , що підтверджується його підписом на вказаних обовязках ( а.с. 76 т.1), такі його обовязки є організація роботи на високому методичному рівні по проведенню навчальних та позаурочних занять з фізичного виховання/ фізичної культури; керування роботою викладачів фіз.. виховання; організація роботи по підвищенню кваліфікації викладачів фізичного виховання, керівник фізичного виховання повинен знати основи педагогіки та психології, теорію і методики фізичного виховання, правила і норми техніки безпеки, охорони життя і здоровя учнів, тобто посада позивача належить до категорії вихователів, більш того він є керівник викладачів фізичного виховання .

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді керівника фізичного виховання за своїми посадовими обовязками виконував педагогічну виховну роботу, а тому він є тим субєктом, який може бути звільненим з підстави вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що він не був ознайомлений з посадовою інструкцією, Статутом, так як матеріали справи свідчать про зворотнє, він отримував заробітну плату за роботу на посаді керівника фізичного виховання , при цьому не заявляючи жодного разу про те, що він не обізнаний з посадовими обв»язками.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд, проаналізувавши вище перелічені ОСОБА_21, допитавши в судовому засіданні свідків, які підтвердили як факти складання вказаних ОСОБА_21 та Протоколів та факти непристойної поведінки ОСОБА_2, яка виразилась у використанні позивачем навмисної нецензурної лексики по відношенню до співробітниць -жінок; погроз у звязку з їх відповідним реагуванням на вказані дії позивача з спротиву проведення інвентаризації, яка передбачена у закладі, і насамкінець спричинення співробітниці закладу ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень при обставинах, зафіксованих у відповідному ОСОБА_21 про нещасний випадок на виробництві, який жодним чином не спростований наданою позивачем ОСОБА_23 про закриття кримінального провадження від 23.09.2017 року ( а.с. 37 т.2), в якій зазначено, що орган досудового розслідування не отримав достовірних даних наявності в діях ОСОБА_2 прямого умислу на завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10, суд вважає, що у вказаних діях ОСОБА_2 вбачається наявність аморального проступку як винного діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні звичаї суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту його трудової функції.

Суд вважає надані з цього приводу докази такими, що відповідають вимогам ст.ст. 76-79 ЦПК України.

Таким чином, суд доходить висновку, що звільнення ОСОБА_2 відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України, доведене в судовому засіданні, а тому вважає необгрунтованими його позовні вимоги в цій частині.

Крім того, суду не надано довідку профспілкової організації ЦПТО № 1, відповідно до якої позивач значився би членом первинної профспілкової організації та будь-яких інших доказів наявності членства позивача у вказаній профспілковій організації, подачі заяви на вступ до неї чи підтвердження оплати членських внесків суду не надано. Директор ЦПТО № 1 м.Харкова також зазначила про те, що позивач не є членом ПО, крім того Наказ № 68-к від 15.04.2016 року містить відмітку про погодження з Профспілковим комітетом, значення якої сторони не змогли пояснити.

За таких обставин, суд робить висновок, що передбачене ст. 43 КЗпП України погодження звільнення ОСОБА_2 з первинною профспілковою організацією ЦПТО № 1 в даному випадку не було потрібне з огляду на те, що членом цієї організації ОСОБА_2 не являвся.

Щодо наданого відповідачами ОСОБА_24 Харківського міського голови № 358 від 07.02.2012 року щодо звільнення з займаної посади ОСОБА_2 головного спеціаліста відділу спортивно-масової роботи управління з питань фізичної культури та спорту Департаменту у справах сім»ї , молоді та спорту Харківської міської ради з 08.02.2012 року у звязку із скоєнням злочину, передбаченого ст.. 125 ч.2 КК України, на підставі п.2 ст.12, абзацу 5 ч.1 ст. 20 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування», то до такого доказу суд ставиться критично й не може його враховувати при зясуванні та встановленні обставин даного спору, бо вказані обставини мали місце ще у 2012 році й не відносяться до обставин, викладених відповідачами, як на підставу заперечень проти позову ОСОБА_2 щодо незаконності наказу про його звільнення від 15.04.2016 року.

Відповідно до п. 5.2, 5.5,5.6, Статуту ЦПТО № 1 м.Харкова, педагогічною діяльністю займаються особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості й фізичний стан яких дає змогу виконувати обовязки педагогічного працівника; працівники ЦПТО № 1 м.Харкова зобовязані ( серед іншого) настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі; педагогічні працівники ЦПТО № 1 м.Харкова несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну кримінальну відповідальність відповідно до законодавства України.

Тобто, на переконання суду, діяльність закладу представляє собою комплексну систему взаємозвязків, зокрема і взаємозвяки, повязані з виконанням працівниками своїх посадових обовязків, що спрямовані на забезпечення високої якості підготовки фахівців, а тому трудовий колектив вправі розглядати питання повязані з фактами погіршення трудової дисципліни чи моральної атмосфери в колективі, що призводить до зниження якості підготовки фахівців.

Судом встановлено, що аморальний характер вчинків ОСОБА_2 перешкоджав іншим працівникам належним чином виконувати покладені на них посадові обов»язки, що могло мати наслідком зниження якості підготовки закладом фахівців.

За таких обставин, суд вважає, що трудовий колектив вправі був розглянути питання щодо оцінки фактів неетичної та аморальної поведінки ОСОБА_2 за певної ініціативи, якою і стала пропозиція членів колективу.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що наказ про його звільнення не містить підстав, що комісія з розслідування обставин за фактом подій 15.04.2016 року не створювалась відповідно до чинного законодавства, ОСОБА_21 про скоєння аморального проступку складались комісією, склад якої не визначався, а був вибраний виключно із осіб, з якими у позивача склались неприязнені стосунки й під тиском керівника закладу, бо такі доводи спростовуються письмовими доказами та показаннями допитаних свідків, покази яких є послідовними й несуперечливими.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доказано в суді, що Наказ № 68-к від 15.04.2016 року по Центру професійно-технічної освіти № 1 Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації України, яким ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади керівника фізичного виховання за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, з 15.04.2016 року та наказано бухгалтерії Центру виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за фактично відпрацьований час ( вересень 2015-квітень 2016 р.) в кількості 39 календарних днів, винесений з порушенням норм чинного законодавства, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання його незаконним.

Оскільки, інші вимоги ( поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди) позивача є похідними від даної вимоги про визнання наказу про його звільнення незаконним, суд вважає їх необґрунтованими, такими, що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю.

Керуючись ст.ст. 41, 43 КЗпП України, ст.ст. 76-79, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова та директора Центру Професійно-технічної освіти № 1 м.Харкова ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2019 року.

Суддя: Г. В. Матвієвська