Пр.№ 2/155/891/19
Справа № 155/1322/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань Горохівського районного суду в м.Горохів Волинської області справу за позовом ОСОБА_1 до Сенкевичівського споживчого товариства про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача Сенкевичівського споживчого товариства про визнання права власності в порядку набувальної давності на будівлю магазину, яка розташована за адресою: с.Вільхівка Горохівського району Волинської області.

Свій позов обґрунтовує тим, що 22 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем за наслідками проведеного 16 січня 2007 року аукціону укладено договір купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України. За наслідками вказаного договору позивач придбав будівлю магазину «Госптовари», що розташована за адресою: с.Вільхівка Горохівського району Волинської області. З лютого 2007 року по даний час позивач відкрито добросовісно користується вказаним майном. Договір від 22.02.2007 року ніким за весь період часу не оспорений та не розірваний. Право власності на придбаний об`єкт на даний час не зареєстровано, оскільки через брак коштів відповідач відмовляється освідчити його в нотаріальному порядку. Тому позивач просить визнати за ним право власності на вищевказану будівлю магазину в порядку набувальної давності.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача Сенкевичівського споживчого товариства в підготовче судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та підтвердив, що 22.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України та згідно акту приймання-передачі основних фондів ОСОБА_1 прийняв будівлю магазину та заплатив гроші за придбаний магазин.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Із протоколу №2 аукціону по продажу будівлі магазину «Госптовари», розташованого за адресою с.Вільхівка Горохівського району Волинської області Сенкевичівського споживчого товариства Горохівської райспоживспілки ( а.с. 13) вбачається, що переможцем аукціону є ОСОБА_1 , ціна продажу - дев`яносто одна тисяча, сплачено завдаток в сумі 3600 грн.

Згідно договору купівлі-продажу аукціонних основних фондів підприємств і організацій споживчої кооперації України від 22 лютого 2007 року ОСОБА_1 придбав у Сенкевичівського споживчого товариства в особі ОСОБА_3 будівлю магазину «Госптовари», що знаходиться у с.Вільхівка Горохівського району Волинської області (а.с. 8-9).

Відповідно до акту приймання-передачі основних фондів придбаних на аукціоні від 12 січня 2007 року згідно договору купівлі-продажу від 12 січня 2007 року, позивачу було належно передано основні фонди придбані на аукціоні, а саме будівлю магазину «Госптовари» та ним сплачено 91000 грн. за придбання магазину (а.с.12).

Із довідки №36 від 31 липня 2008 року Горохівської райспоживспілки «Сенкевичівське споживче товариство» вбачається, що магазин «Госптовари», що в с.Вільхівка перебував на балансі Сенкевичівського споживчого товариства до 22.02.2007 року і був проданий.

Із довідки №497 від 11 листопада 2019 року Вільхівської сільської ради вбачається, що магазин «Господарчі товари», який є власністю ОСОБА_1 , знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічної документації на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами магазин промтоварів Б-1, який знаходиться в АДРЕСА_1 , дане приміщення побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм.

Таким чином судом встановлено, що позивач більше десяти років відкрито та безперервно володіє, користується приміщенням магазину, що у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, а у відповідності до ч.2 особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Пунктом 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність добросовісність має враховуватися саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння має місце тоді, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що позивач з лютого 2007 року добросовісно, відкрито і безперервно користується і володіє будівлею магазину «Госптовари», договір купівлі-продажу від 22.02.2007 року ніким не оспорений та не розірваний, право власності на придбаний об`єкт не зареєстровано, оскільки через брак коштів відповідач відмовляється освідчити договір в нотаріальному порядку, а тому позивач набув право власності на вказану будівлю в порядку набувальної давності. Інших осіб, які претендують на це майно, не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд таке визнання приймає і постановляє рішення про його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 77, 78, 141, 206, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 328, 344, 392, ЦК України, п.9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на будівлю магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Голова Горохівського районного суду Адамчук Г.М.