ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року

м.Суми

Справа №591/4986/18

Номер провадження 22-ц/816/46/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника керівника Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2018 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановленої у м. Суми,

в с т а н о в и в:

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «СМНВО») про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2018 року він був звільнений з товариства за власним бажанням у зв'язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, у день звільнення відповідач не виплатив заявнику 50200 грн заборгованості по заробітній платі та 25500 грн вихідної допомоги, які позивач просив стягнути на свою користь. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення у даній справі.

Разом з позовом представник позивача подала суду клопотання, в якому просила витребувати у відповідача письмові докази, а саме: бухгалтерську довідку про суму заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення ОСОБА_1; бухгалтерську довідку про суму вихідної допомоги, належну до виплати позивачу; бухгалтерську довідку про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивача.

07 вересня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми відкрив провадження у даній справі, призначив її до судового розгляду на 05 жовтня 2018 року, а також витребував у відповідача вказані вище довідки.

Копію ухвали суду ПАТ «СМНВО» отримало 12 вересня 2018 року, проте, витребувані довідки до суду не надало, у зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 19 жовтня 2018 року та протокольною ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року повторно зобов'язано відповідача надати суду довідки.

Відповідач свої процесуальні обов'язки не виконав, довідок суду не надав, тому ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2018 року стягнуто з керівника ПАТ «СМНВО» ОСОБА_2 в дохід державного бюджету 1762 грн штрафу.

Крім того, роз'яснено, що суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов'язків. Також, роз'яснено, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2018 року суду ОСОБА_2 не погодився та через свого представника адвоката ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність ухвали, порушення судом вимог процесуального права, заявник просить її скасувати. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд постановив ухвалу відносно ОСОБА_2, як фізичної особи, не залучивши його до участі у розгляді даної справи, що є передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов'язковою підставою для скасування ухвали. Вважає, що застосування заходу процесуального примусу у виді штрафу на підставі ч. 2 ст. 148 ЦПК України можливе лише стосовно учасника судового процесу, тобто, позивача, відповідача чи третьої особи. Крім того, на думку заявника, суд зобов'язував надати довідку про заробітну плату позивача ПАТ «СМНВО», а не ОСОБА_2, як генерального директора цього товариства або як фізичну особу.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачені обов'язки учасників справи, серед яких, зокрема, є і обов'язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2); виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п. 6).

У випадку невиконання учасником справи його обов'язків суд застосовує до такого учасника заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 3 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку невиконання процесуальних обов'язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 148 ЦПК України).

Як зазначалось вище, ухвалою суду першої інстанції від 07 вересня 2018 року у порядку підготовки справи до судового розгляду ПАТ «СМНВО» було зобов'язано надати суду наступні письмові докази, а саме: довідку про суму заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення ОСОБА_1; довідку про суму вихідної допомоги, належну до виплати позивачу; довідку про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивача (а.с. 20).

Отримавши вказану ухвалу суду 12 вересня 2018 року, відповідач до судового розгляду даної справи відповідні довідки не надав, тому суд першої інстанції протокольною ухвалою від 05 жовтня 2018 року повторно зобов'язав товариство надати довідку (а.с. 22, 31).

08 жовтня 2018 року ПАТ «СМНВО» отримало повістку-повідомлення, в якій зазначено про повторне зобов'язання надати суду довідку про заробітну плату позивача, однак, відповідач до дня судового розгляду даної справи 18 жовтня 2018 року докази суду не надав, тобто, повторно не виконав покладений судом процесуальний обов'язок щодо подання доказів (зворот а.с. 32, а.с. 33).

При цьому, відповідач до дня судового розгляду даної справи 19 жовтня 2018 року не повідомив суд про неможливість виконати покладений на нього процесуальний обов'язок надати відповідний доказ, а також не навів поважних причин щодо невиконання вимог суду у вказаний строк.

Отже, суд першої інстанції вважав, що оскільки ПАТ «СМНВО» не виконало покладені судом процесуальні обов'язки, тому застосував заходи процесуального примусу у вигляді штрафу до керівника цього товариства, тобто, генерального директора ОСОБА_2, стягнувши з нього 1762 грн штрафу.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини 1 статті 42 ЦПК України, учасниками справи у справах позовного провадження є сторони і треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст. 48 ЦПК України).

Особа яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 не є учасником даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2018 року у відповідача - юридичної особи ПАТ «Сумське МНВО» були витребувані докази, а саме: бухгалтерська довідка про суму заборгованості із заробітної плати на день звільнення позивача та інших виплат, що належать йому на день звільнення; бухгалтерська довідка про суму вихідної допомоги, належної до виплати ОСОБА_1 в порядку ст. 44 КЗпП України; бухгалтерська довідку про розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 (а.с. 20).

ОСОБА_2 участь у даній справі не брав, жодного процесуального обов'язку в межах розгляду даної справи на громадянина ОСОБА_2, який є генеральним директором «ПАТ «Сумське МНВО» судом першої інстанції покладено не було.

За таких обставин ОСОБА_2 не є суб'єктом юридичної відповідальності, передбаченої статтею 148 ЦПК України, оскільки вказана норма процесуального закону не передбачає права суду притягувати до відповідальності осіб, на яких судом не покладався обов'язок щодо подання доказів чи виконання інших дій.

Встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення порушив норми процесуального права, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржену ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2018 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко