Справа № 183/5886/18
№ 8/183/3/19
У Х В А Л А

06 лютого 2019 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі Новомосковського міськрайонного суду заяву боржника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Новомосковським міськрайонним судом 05 листопада 2018 року по справі № 183/5886/18, стягувач - ОСОБА_2,-

в т а н о в и в:

04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Новомосковським міськрайонним судом 05 листопада 2018 року по справі № 183/5886/18, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування свої заяви ОСОБА_1 зазначає, що на день видачі оскаржуваного судового наказу, ОСОБА_2 у своїй заяві про видачу судового наказу недостовірно виклала суду суттєві обставини. Їх неповнолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає разом зі своїми батька за зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1. Дитина знаходиться на його утриманні, на її утримання він несе витрати, приймає участь у її вихованні. Сама по собі заява стягувача про видачу судового наказу, на думку боржника, суперечить зазначеному рішенню суду, а видача оскаржуваного судового наказу суперечить вимогам ст. 161 Сімейного Кодексу України, яка визначає, що аліменти повинні присуджуватися на користь того з батьків, з ким проживає дитина.

Таким чином, заявник наполягає на тому, що на день видачі судового наказу ОСОБА_2 у своїй заяві про видачу судового наказу приховала від суду інформацію, що він утримує дитину, що вони разом проживають за однією адресою, що він має постійне місце роботи, про яке стягувачу було відомо. У зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на вимоги ст.170, 423 ЦПК України, заявник просить скасувати судовий наказ № 183/5886/18, яким з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісяця, та відмовити ОСОБА_3 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 заяву підтримали та просила задовольнити її в повному обсязі, з підстав зазначених в заяві.

Стягувач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заяви, надавши суду пояснення про те, що дійсно вони всі разом зареєстровані за однією адресою, фактично всі проживають в одній квартири, однак в різних кімнатах. Однак, шлюб між ними розірвано, питання про поділ майна не вирішене, як і не вирішене питання про визначення місця проживання дитини, тому усі витрати по утриманню дитини несе вона самостійно.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступного висновку.

05 листопада 2018 року суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 (справа №183/5886/18, 2-н/183/502/18), у відповідності до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.9,10).

Довідкою про склад сім'ї, виданою виконкомом об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку (а.с.24), а також копію свідоцтва про народження, на зворотній стороні якого наявна відмітка Новомосковського МВ про місце проживання (а.с.23), стверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Там же зареєстровані сторони по справі, які не спростували того факту, що проживають в одній квартирі.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" від 30.03.2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно із п.4 вказаної Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Частиною 8 статті 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Системний аналіз наведених вище норм закону, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які не були досліджені судом при винесенні судового наказу, не дають суду підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно із ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Зазначені у заяві про скасування судового наказу доводи свідчать про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, батьки якої розірвали шлюб, однак продовжують проживати за однією адресою.

Керуючись ст.ст.12, 76-82, 160,165, 168,170, 423,429 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Новомосковським міськрайонним судом 05 листопада 2018 року по справі № 183/5886/18, стягувач ОСОБА_2, та залишити відповідне судове рішення в силі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з моменту її проголошення.

Суддя Сорока О.В.