Провадження № 2/702/115/19
Справа № 702/69/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді Діденко Т.І., з участю секретаря - Прилуцької О.І, розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач 22.01.2019 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди.

Підставою для позову вважає те, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» (надала Закон № 2939-УІ) 20.10.2017 звернувся із запитом на інформацію до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського районного суду Черкаської області, яка була зареєстрована 20.10.2017 під вх.82, в якому просив надіслати на його адресу десять сторінок Проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться під водоймою для створення фермерського господарства ОСОБА_2

26.10.2017 в його адресу був надісланий лист з вих.№295, із змісту якого вбачається те, що йому було відмовлено в задоволенні запиту на інформацію через суб»єктивні причини. На дату звернення до суду з позовною заявою від 09.11.2017, ним не були отримані запитувані копії документів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 702/991/17 від 01.02.2018 його позов задоволено частково: визнано бездіяльність Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, щодо розгляду його звернення за № 82 від 20.10.2017 протиправною, а також зобов»язано Лукашівську сільську раду розглянути вищевказане звернення та надати відповідь.

Відсутністю своєчасної відповіді відповідач наніс йому моральну шкоду, яка виразилась у стресі від тривалого очікування відповіді, порушенні нормального ритму життєвого укладу, переживанні через те, що він був позбавлений права та можливості подати відповідь на запитувану інформацію у якості належних і допустимих доказів суду у цивільній справі № 702/653/17 та через те, що не зміг реалізувати свої права та законні інтереси, передбачені Конституцією і законами України.

Керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, ст.82, 175, 176 ЦПК України, ст.24 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», позивач просить стягнути з Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просить справу розглянути без нього, про що вказав у тексті позовної заяви.

Відповідач - виконавчий комітет Лукашівської сільської ради, про час, дату та місце розгляду повідомлений у встановленому діючим законодавством порядку.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки:

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі 702/991/17 від 01.02.2018 визнано протиправною бездіяльність Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області щодо розгляду звернення позивача від 20.10.2017 за №82 і зобовязано Лукашівську сільську раду Монастирищенського району Черкаської області розглянути звернення ОСОБА_1 за №82 від 20.10.2017 та надати відповідь у встановлений ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строк.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виникнення такої шкоди тісно пов'язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов'язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об'єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Згідно ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї набули статусу частини національного законодавства.

Згідно ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Закон прямо визначає, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 1, 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. При тому під практикою Суду закон розуміє всю без винятку практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практика Європейського суду з прав людини є частиною українського законодавства. Уся без винятку практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. При цьому практика Європейського суду з прав людини має пріоритет у застосуванні.

Відповідно до п.8) ч.1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Позивач не надав суду жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового звязку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою.

Суд, відповідно до вимог ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві, відповідно, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. необхідно відмовити.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.10) ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ч.1 ст. 9 Конституції України; ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; практика Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»; ст. 1, 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»; ст.11, 22, 23, 201, 276, 280, 1167, ЦК України; ч.4 ст.10, ст.1, 12, 76, 81, 141, 258, 263, 273, 354, 355 ЦПК України; п.8) ч.1 ст. 2 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

Суддя Т.І.Діденко