Провадження № 22-ц/812/130/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 468/173/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

секретар судового засідання: Лептуга С.С.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухваленого 2 листопада 2018 року під головуванням судді Янчук С.В. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке в подальшому перейменоване в акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 9 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушує кредитні зобов'язання та має станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість у розмірі 105903 грн. 71 коп. (9908 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом та 95994 грн. 73 коп. - заборгованість по процентам), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 2 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, звернувшись до суду із даним позовом, пропустив строк позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд поверхнево розглянув справу, не дослідив розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що остання сплата по кредиту була здійснена відповідачем 10 квітня 2015 року, а тому строк позовної давності було перервано відповідно до частини 1 ст. 264 ЦК України.

На вказану апеляційну скаргу відповідачем подано відзив, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі заяви позичальника 9 квітня 2008 року ОСОБА_1 банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 800 грн. зі сплатою 3 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік, на строк дії платіжної картки - 3 роки. При цьому погашення заборгованості по кредитному ліміту може відбуватися як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання банком коштів з платіжної картки. Цього ж дня ОСОБА_1 отримав у користування картку «Універсальна» № НОМЕР_1.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта, ОСОБА_1 протягом 2008-2013 років збільшувався кредитний ліміт.

Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 105903 грн. 71 коп., яка складається з: 9908 грн. 98 коп. - заборгованості за кредитом та 95994 грн. 73 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» , 21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 42-43).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Суд установив, що право банку на звернення до суду за захистом свого порушеного права виникло з 10 вересня 2014 року, з моменту здійснення відповідачем останнього платежу, тобто строк позовної давності сплив у вересні 2017 року (а.с. 98).

З вимогою про стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду у січні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують. Позивачем не доведено факту дотримання ним строку позовної давності або поважних причин, які б могли стати підставою для його поновлення.

Посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі на переривання строку позовної давності відповідно до частин 1 та 3 статті 264 ЦК України з тих підстав, що ОСОБА_1 здійснив останню сплату в рахунок погашення заборгованості 10 квітня 2015 року, є не обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 9 листопада 2016 року (http://reyestr.com.gov.ua/Review/62692640).

Як вбачається з виписки з особового карткового рахунку № НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1, 10 квітня 2015 року в терміналі самообслуговування здійснено платіж у розмірі 198 грн. іншою особою, оскільки зазначено платником - ОСОБА_2 (а.с. 98).

Відповідач ОСОБА_1 заперечував щодо вчинення таких дій (а.с. 111-112).

Отже позивачем не доведено переривання строку позовної давності, оскільки не надано доказів здійснення платежу від 10 квітня 2015 року особисто ОСОБА_1 або уповноваженою ним особою, що могло б свідчити про визнання ним боргу.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 2 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 10 січня 2019 року.