КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/3878/18-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Москаленко К.О.

11 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ТОВ «Рада 6» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 13 658 грн. 72 коп. - основного боргу; інфляційної складової боргу - 1 024 грн. 54 коп.; 3% річних - 258 грн. 33 коп. та судовий збір 1 762 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 6» заборгованість у сумі 26 629 грн. 44 коп., з яких: 13 658 грн. 72 коп. - сума основного боргу; 1 024 грн. 54 коп. - сума інфляційних нарахувань; 258 грн. 33 коп. - сума 3% річних; 11 687 грн. 85 коп. - сума пені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов залишити без розгляду, стягнути з позивача судовий збір та судові витрати. Посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки у районному суді знаходиться на розгляді цивільна справа №757/26421/15-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Рада 6» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначило, що предмет спору по справам №757/3878/18-ц та №757/26421/15-ц є абсолютно різним, а тому відсутні правові підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2532/2019
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Будинок будинку №7-Б по бул.Л.Українки в м. Києві перебуває у віданні з обслуговування житлово-експлуатаційної організації - ТОВ «Рада 6», яким здійснюється надання, зокрема, у вказаному будинку, послуг з опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до встановлених тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.06.2015 №591 (а. с. 23).

15.09.2006 між ОСОБА_1 та ТОВ «Рада 6» було укладено Договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території надання комунальних послуг (далі по тексту - Договір), яким погоджено умови забезпечення позивачем комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів тощо) та умови своєчасної оплати відповідачем як споживачем цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором, та угодою про внесення змін та доповнень до договору «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій».

Відповідно до п. 4 зазначеного Договору, ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання вносити передбачену Договором плату за послуги до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим (а. с. 8-13).

ОСОБА_1 належним чином не сплачує кошти за надані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 19.01.2018 виникла заборгованість за період з 01.08.2016 по 31.12.2017 в розмірі 26 629 грн. 44 коп., з яких:

13 658 грн. 72 коп. - сума основного боргу;

1 024 грн. 54 коп. - сума інфляційних нарахувань;

258 грн. 33 коп. - сума 3% річних;

11 687 грн. 85 коп. - сума пені (а. с. 7).

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Рада 6» звернулося із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов'язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов'язок виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно ст. 32 Закону України «Про житлові комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 даного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення на рахунок підприємства плати, передбаченої цим договором, власник (и) повинні сплачувати пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

Аналіз законодавства свідчить про те, що споживач повинен здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги своєчасно, а у разі їх несплати настає відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі не сплачує вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 19.01.2018 становить за період з 01.08.2016 по 31.12.2017 в розмірі 26 629 грн. 44 коп., з яких: 13 658 грн. 72 коп. - сума основного боргу; 1 024 грн. 54 коп. - сума інфляційних нарахувань; 258 грн. 33 коп. - сума 3% річних; 11 687 грн. 85 коп. - сума пені (а. с. 7).

Таким чином, у відповідачів перед ТОВ «Рада 6» виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки щодо сплати за житлово-комунальні послуги не виконувала, колегія суддів вважає висновки суду щодо стягнення суми заборгованості правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки у районному суді знаходиться на розгляді цивільна справа №757/26421/15-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у справі №757/26421/15-ц за позовом ТОВ «Рада 6» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2010 року по 31 липня 2016 року, а предметом спору в даній справі є несплата заборгованості за інший період з 01.08.2016 по 31.12.2017.

Отже, предмет спору по вищевказаним справам є іншим, а тому відсутні правові підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова