Справа № 308/9746/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі - Матіко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали цивільної справи за позовною заявою Служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації, як представника органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, третя особа - Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,-

В СТ А Н О В И В:

Служба у справах дітей Ужгородської РДА, як представника органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 20.03.2018 року в службу у справах дітей райдержадміністрації надійшов лист, згідно з яким стало відомо, що в дитяче відділення КЗ «Ужгородська районна лікарня» 20.03.2018 року переведена дитина з Ужгородської міської дитячої лікарні, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, з діагнозом: епісиндром неуточненої етіології. У зв'язку з скаргами медичного персоналу на те, що дитина душить себе руками, поводить себе агресивно, б'є дітей, його було проконсультовано психіатром КЗ «Ужгородська районна лікарня» та виставлено діагноз: Р-83. Дитину рекомендовано направити для подальшого обстеження та лікування у дитяче відділення ОПЛ м. Берегово. Оскільки, ОСОБА_1, опинився у складних життєвих обставинах, без супроводу батьків, службою у справах дітей райдержадміністрації проведено перевірку та встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Батько: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мати: ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, у віці 38 років (серія НОМЕР_1, видане 21.12.2016 року виконкомом Великогеєвецької сільської ради, Ужгородського району, Закарпатської області). Відповідно до довідки Великогеєвецької сільської ради 19.03.2018 № 110/02-06, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, разом з батьком ОСОБА_2. Відповідно до характеристики, наданої Великогеєвецькою сільською радою 19.03.2018 № 111/02-06, ОСОБА_2, проживає в АДРЕСА_1, з 2006 року. На теперішній час не працює. За час його проживання на території сільської ради, з боку мешканців села та сусідів скарги на його поведінку в сільську раду не поступали.

Вказує, що з листа Ужгородського районного центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді 14.03.2018 № 253/01-12 стало відомо, що сім'я ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1. На його вихованні та утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_1 У ході візиту за місцем проживання сім'ї працівникам Ужгородського РЦСССДМ вдалося поспілкуватися з батьком ОСОБА_2 У ході бесіди батько поводився доволі агресивно, в нього були наявні ознаки алкогольного сп'яніння. Він доволі різко реагував на питання щодо його участі у вихованні свого сина, абсолютно не усвідомлюючи та не сприймаючи фактів відсутності з його боку належної уваги по вихованню та повноцінному розвитку дитини. Зі слів представників сільської ради, вихованням дитини після смерті матері займалася бабуся, а після смерті баби, хлопчик перебував в сестри його покійної матері. Крім того, батько систематично вживає алкогольні напої, не доглядає за дитиною та веде асоціальний спосіб життя. Зясовано, що згідно з актом обстеження умов проживання 14.03.2018 року, санітарно- гігієнічні норми в помешканні, де проживає сім'я, незадовільні. Наявний стійкий запах алкогольних напоїв. В оселі брудно, присутні ознаки сирості, в кімнатах холодно. Під час складання акта, приїхали працівники «Закарпаттяобленерго», які повідомили, що будинок ОСОБА_2 буде відключено від електропостачання через борги за електроенергію.

Вказує, що згідно з листом управління соціального захисту населення райдержадміністрації 19.03.2018 № 609/01-27 встановлено, що гр. ОСОБА_2 припинено виплати допомоги одинокої матері (втрата годувальника з урахуванням доходів) з 01.03.2018 року. Згідно з характеристикою Великогеєвецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів 26.03.2018 № 55, ОСОБА_1 учень четвертого класу, напівсирота. В даній школі навчається з першого класу, проявив себе як учень середніх здібностей, має початковий рівень знань, на уроках не уважний, достатньо неврівноважений. Має нахил до художньо - естетичних предметів, активний на уроках фізичної культури та трудового виховання. Бере участь у позакласних заходах та потребує уваги до себе.

Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 28.03.2018 року. На засідання комісії гр. ОСОБА_2, не з'явився, хоча був належно повідомлений про його проведення. За результатами обговорення прийнято рішення про наявність підстав для надання вказаного висновку.

На підставі викладеного, позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник служби у справах дітей Ужгородської РДА у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Прокурор Куцин Я.М у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України.

Відзиву у визначений судом строк відповідачі не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст. ст.211,223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим 19.05.2008 року виконавчим комітетом Великогеєвецької сільської ради, Ужгородського району, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьком значиться ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що 20.03.2018 року в службу у справах дітей райдержадміністрації надійшов лист, згідно з яким стало відомо, що в дитяче відділення КЗ «Ужгородська районна лікарня» 20.03.2018 року переведена дитина з Ужгородської міської дитячої лікарні, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, з діагнозом: епісиндром неуточненої етіології. У зв'язку з скаргами медичного персоналу на те, що дитина душить себе руками, поводить себе агресивно, б'є дітей, його було проконсультовано психіатром КЗ «Ужгородська районна лікарня» та виставлено діагноз: Р-83. Дитину рекомендовано направити для подальшого обстеження та лікування у дитяче відділення ОПЛ м. Берегово.

З листа Ужгородського районного центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді 14.03.2018 № 253/01-12 стало відомо, що сім'я ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1. На його вихованні та утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_1 У ході візиту за місцем проживання сім'ї працівникам Ужгородського РЦСССДМ вдалося поспілкуватися з батьком ОСОБА_2 У ході бесіди батько поводився доволі агресивно, в нього були наявні ознаки алкогольного сп'яніння. Він доволі різко реагував на питання щодо його участі у вихованні свого сина, абсолютно не усвідомлюючи та не сприймаючи фактів відсутності з його боку належної уваги по вихованню та повноцінному розвитку дитини. Зі слів представників сільської ради, вихованням дитини після смерті матері займалася бабуся, а після смерті баби, хлопчик перебував в сестри його покійної матері. Крім того, батько систематично вживає алкогольні напої, не доглядає за дитиною та веде асоціальний спосіб життя.

Згідно з актом обстеження умов проживання 14.03.2018 року, санітарно- гігієнічні норми в помешканні, де проживає сім'я, незадовільні. Наявний стійкий запах алкогольних напоїв. В оселі брудно, присутні ознаки сирості, в кімнатах холодно. Під час складання акта, приїхали працівники «Закарпаттяобленерго», які повідомили, що будинок ОСОБА_2 буде відключено від електропостачання через борги за електроенергію. Вказує, що згідно з листом управління соціального захисту населення райдержадміністрації 19.03.2018 № 609/01-27 встановлено, що гр. ОСОБА_2 припинено виплати допомоги одинокої матері (втрата годувальника з урахуванням доходів) з 01.03.2018 року.

Крім того, згідно висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 05.04.2018 р. за № 175/03-31, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1, батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», ЄвропейськоїКонвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 10, 76-83, 142, 247, 258, 259, 264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.164,165 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації, як представника органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, третя особа - Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 13.02.2019 року.

Суддя В.М. Малюк