Справа № 454/738/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2528/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» - Хрящевського Р.Й.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» № 88-к від 31.08.2017 року про звільнення ОСОБА_3, викладача історії 31.08.2017р. у зв'язку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Сокальський професійний ліцей» на посаді викладача історії з 01.09.2017 року.

Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» на користь ОСОБА_3 44 543 (сороку чотири тисячі п'ятсот сорок три) грн. 24коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням за період з 01.09.2017 року по 12.09.2018 року без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» в дохід держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив державний професійно-технічний навчальний заклад «Сокальський професійний ліцей».

В апеляційній скарзі посилається на те, що 05 вересня 2017 року позивачці було видано заповнену трудову книжку, про що свідчить її особистий підпис у книзі обліку трудових книжок. При звільненні ОСОБА_3 з роботи ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» дотримані необхідні вимоги чинного законодавства України.

Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки перебіг строку звернення до суду за захистом порушеного права, розпочався не пізніше дати видачі трудової книжки - 05 вересня 2017 року, тобто позивачка мала право звернутися до суду до 5 жовтня 2017 року. Зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування поважності причин пропуску місячного строку на звернення до суду, неправильно послався на те, що вказані позивачем причини є такими, що об'єктивно унеможливлювали звернення до суду протягом майже шести місяців.

Враховуючи наведене просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно Наказу від 04.09.2000 року ОСОБА_3 прийнята на роботу на посаду викладача історії Сокальського ПТУ №3.

Згідно наказу №88-3 від 31.08.2017 року ОСОБА_3 звільнена з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників п.1 ст. 40 КЗпП.

Згідно ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як зазначено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року із наступними змінами розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Дослідженим актом перевірки додержання законодавства про працю Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей», проведеної 01.11.2017р. Головним управлінням Держпраці у Львівській області, встановлено наступні порушення зокрема щодо стосуються процедури звільнення ОСОБА_3:

Вимоги ст. 49-2 КЗпП - адміністрацією ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» не дотримано належним чином процедури звільнення у зв'язку із скороченням працівників за п.1 ст. 40 КЗпП відносно ОСОБА_3 в частині не належного персонального попередження працівників про наступне вивільнення, а також в частині неналежного документального оформлення одночасного пропонування іншої роботи у ліцеї;

Вимоги ч.3 ст. 43 КЗпП - при розгляді питання щодо звільнення з роботи за п.1 ст. ст. 40 КЗпП ОСОБА_3, яка була членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей», не було запрошено на засідання профспілкового комітету щодо розгляду даного питання, яке відбувалося 30.08.2017р.

Крім цього, вищезгаданим актом перевірки додержання законодавства про працю Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей», проведеної 01.11.2017р. Головного управлінням Держпраці у Львівській області встановлено порушення ще ряду статей чинного трудового законодавства, а саме ст.. 16, ч. 2 ст. 65, ст.. 106, 107, ч. 4 ст. 115, ст. 44, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 ЦПК України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення з роботи позивачки є незаконним, оскільки проведено з порушенням норм трудового законодавства, що регулюють цей порядок.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Статтею 234 цього ж Кодексу встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Із матеріалів справи, зокрема листа Головним управлінням Держпраці у Львівській області від 07.11.2017р., встановлено, що позивач зверталася 11.10.2017р. на урядову гарячу лінію щодо звільнення з роботи шляхом проведення інспекційного відвідування в ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей».

Із листа Головним управлінням Держпраці у Львівській області від 28.02.2018р. за №1968/4/15-04, на ім»я позивачки, встановлено, що таким їй надано копію акту інспекційного відвідування ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» від 01.11.2017р., що проведене за зверненням від 11.10.2017р. та припису від 01.11.2017р.

Відповідно до довідки відділу зв'язку «Савчин», вказаний вище лист із Головного управління Держпраці у Львівській області, ОСОБА_3 отримала - 15.03.2018р.

Крім цього, із дослідженої відповіді на звернення ОСОБА_3, наданої 16.11.2017р. Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, встановлено, що 09.11.207р. вона зверталася у центр з приводу надання безоплатної вторинної правової допомоги з питання щодо оскарження дій директора ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» з приводу неправомірного звільнення у зв'язку із скороченням.

Також встановлено, що наказом центру від 16.11.2017р. позивачці з підстав п.1 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» позивачці відмовлено у наданні безоплатної правової допомоги.

В подальшому позивач повторно звернулася до Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, та 26.01.2018р. центром видано довіреність на представництво її інтересів у суді адвокатом ОСОБА_4.

За вказаних обставин, враховуючи, що протягом всього періоду пропуску строку на звернення до суду ОСОБА_3 зверталась в різні інстанції із скаргами на дії відповідача та надіялась на вирішення справи в позасудовому порядку через органи Головного управління Держпраці у Львівській області, відповідь Головного управління Держправці у Львівській області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_3 з метою реалізації позивачем права на судовий захист, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374 , 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.