ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 653/4446/18

провадження № 22-ц/819/1381/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 12 червня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, зазначаючи, що товариство надає відповідачу послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, однак обов`язок з оплати їх вартості у повному обсязі не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 05 травня 2018 року з огляду на показники газового лічильника 1585 куб.м. складає 11 860 грн 01 коп.

Товариством вживались заходи щодо стягнення із відповідача заборгованості в наказному проваджені, однак за заявою ОСОБА_1 ухвалою суду від 27 листопада 2018 року наказ було скасовано.

Посилаючись на те, що відповідач заборгованість за надані послуги з газопостачання не сплатив, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» 11 860 грн 01 коп - заборгованість за отримані послуги, 698 грн 30 коп - інфляційні втрати, 298 грн 95 коп - три відсотки річних, а також судові витрати.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року позов задоволено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та стягнути із позивача на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо наявності заборгованості з оплати вартості наданих послуг не відповідають обставинам справи та зроблені за відсутності належних доказів, підтверджуючих факт надання послуг з газопостачання у період з 2015 року по 2018 рік, враховуючи ту обставину, що договірні відносини між сторонами існують з 26 березня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Херсонрегіонгаз» її доводи не визнало, висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову вважає правильним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що у спірний період відповідач отримував надані позивачем послуги з газопостачання як побутовий споживач, однак не сплачував їх вартість, тому з нього підлягає стягненню заборгованість у визначеному позивачем розмірі, в тому числі з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

В процесі розгляду справи суд встановив, що протягом тривалого періоду часу (з 2010 року) ОСОБА_1 отримує послугу із постачання природного газу в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Постачальником газу побутовому споживачеві є Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз», яке 26 березня 2018 року уклало із ОСОБА_1 договір постачання природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500 шляхом підписання ним як споживачем заяви-приєднання до умов договору (а.с.23).

До зазначеної дати договір на постачання природного газу у письмовій формі із відповідачем укладений не був, хоча газ в будинок, яким він користується, подавався до 05 травня 2018 року, що останній не заперечує.

Починаючи з листопада 2017 року і по травень 2018 року плата за спожитий відповідачем газ нараховувалася, однак ним на рахунок позивача не вносилася, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 11 860грн 01коп.

ОСОБА_1 вважає вимоги позивача необґрунтованими з тих підстав, що з моменту укладення договору на постачання газу, 26.03.2018 року, та до дати припинення користування природним газом, 05.05.2018 року, він сплатив за спожитий газ у повному обсязі, що підтверджується квитанцією №19192 від 07.05.2018 року на суму 805грн (а.с.25).

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг») та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Статтею 13 наведеного Закону визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема:

1) укласти договір про постачання природного газу;

2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

30 вересня 2015 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №2496 затвердила Правила постачання природного газу, відповідно до пункту 3 розділу І яких (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Пунктами другим та 22 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у наведеній вище редакції, серед іншого, передбачено, що постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи та забезпечувати своєчасну і повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У постанові від 20 квітня 2016 року (справа №6-2951цс15) Верховний Суд України виклав висновки щодо застосування статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно із якими хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту першого частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

До аналогічних висновків приходив і Верховний Суд, зокрема у постанові від 10.12.2018 року, справа №638/11034/15-ц.

Враховуючи викладені вище встановлені судом обставини справи, положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду щодо застосування аналогічних норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача вартість спожитого ним у спірний період газу з врахуванням положень статті 625 ЦК України щодо відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання.

Питання оплати за спожитий газ врегульовано Правилами постачання природного газу відповідно до яких розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди .

Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.

Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, їх значення не можуть використовуватися постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.

Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць.

При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку.

У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

У разі отримання адресної субсидії або іншого виду державної соціальної допомоги побутовий споживач вносить плату за надані послуги з газопостачання в установленому порядку (пункти 13-16 розділу ІІІ Правил постачання природного газу в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Із наданих позивачем розрахунків, а відповідачем- квитанцій про сплату за спожитий газ вбачається, що ОСОБА_1 здійснював платежі не щомісячно та в переважній більшості у квитанціях дані про об`єм спожитого ним газу за підсумками місяця не зазначав, тому об`єм постачання та споживання природного газу визначався позивачем за плановими величинами середньомісячного споживання.

Разом з тим, позивач після звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання відповідачем природного газу здійснив відповідний перерахунок та визначив, що у період з листопада 2017 року по травень 2018 року борг ОСОБА_1 за спожитий природний газ становить 11 860грн 01коп. Визначаючи вартість спожитого газу постачальник керувався постановою Кабінету Міністрів України №187 від 22.03.2017 року, якою визначено, що з квітня 2017 року по жовтень 2018 року ціна для всіх побутових споживачів становить 6, 9579 грн за один кубічний метр газу.

Розрахунок заборгованості за спожитий газ відповідач не спростував, а його доводи на стадії апеляційного перегляду справи перевірені судом апеляційної інстанції та визнані такими, що не спростовують висновків суду у спірних правовідносинах.

Зокрема, твердження відповідача про те, що визначені постачальником об`єми спожитого ним у спірний період газу не відповідають дійсності та зроблені без врахування тієї обставини, що в лютому 2018 року відбувся демонтаж вимірювальної техніки (лічильника), що встановлена в будинку за адресою його проживання, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданим самим ОСОБА_1 розрахунком використання та оплати за спожитий газ, зазначені показники лічильника в якому збігаються із показниками лічильника, що зазначені у наданих позивачем розрахунках.

Необґрунтованими є доводи відповідача і щодо неправомірних дій позивача при визначенні розміру заборгованості, а саме: ніби то неврахування призначеної йому субсидії на опалювальний період 2016-2017 років в сумі 16556,80грн, частина якої у розмірі 3 813, 18 грн не використана ним та підлягала зарахуванню на наступні розрахункові періоди.

Так, Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива", в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що після закінчення опалювального сезону невикористана сума субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення (в разі використання природного газу/електричної енергії для індивідуального опалення) повертається підприємством - виробником/виконавцем такої послуги до бюджету в повному обсязі на підставі акта розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидії.

Механізм розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №534 «Деякі питання надання субсидій для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг» , що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до зазначеної постанови розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться виробниками/виконавцями послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, газо- та електропостачання (далі - надавачі послуг), об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельними кооперативами, які є колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг станом на 1 травня та 1 жовтня за особовим рахунком споживача - громадянина, якому призначено субсидію на опалювальний (неопалювальний) сезон, що закінчився (далі - одержувач субсидії).

Розрахунок невикористаної суми субсидії проводиться надавачем послуг, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом у разі, коли на особовому рахунку одержувача субсидії станом на 1 травня та 1 жовтня обліковується переплата за послу гу за відповідною формулою (пункти два-чотири постанови).

Отже, повертаючи до бюджету невикористану суму субсидії, позивач діяв відповідно до положень діючого в Україні законодавства і такі дії відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувалися, а його посилання на довідку, видану Управлінням соціального захисту населення Генічеської РДА 12.11.2018 року за №11451, про відсутність заяви ОСОБА_1 щодо виплати частини суми невикористаної житлової субсидії у 2017 та 2018 роках, не спростовує правомірність дій позивача стосовно неврахування цієї суми для погашення заборгованості відповідача за спожитий у спірний період газ.

Не підлягали врахуванню судом першої інстанції і обставини, встановлені судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, яким залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України №315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року №758" з моменту її прийняття, а саме: з 27.04.2016 року, оскільки на момент розгляду даної справи зазначене судове рішення не набрало чинності.

Крім того, визнана нечинною постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги, встановлювала ціну на природний газ у період з травня 2016 року по березень 2017 року, в той час як спірним в даній справі є період з листопада 2017 року по травень 2018року.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, не підлягали доказуванню при вирішенні даної справи та не впливають на висновку суду у спірних правовідносинах, а ОСОБА_1 вправі здійснити захист своїх прав щодо перерахунку сплачених за спожитий газ сум у періоді, що передує спірному, у загальному, в тому числі судовому, порядку.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права та підстави для його скасування і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова