Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 720/2016/16-ц

провадження № 61-31772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач за первинним позовом - ОСОБА_4,

представник позивача за первинним позовом - ОСОБА_5,

відповідач за первинним позовом - ОСОБА_6,

представники відповідача за первинним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_10,

представники третьої особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

представники позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

представник відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_10,

представники третьої особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_11,

представники позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_12,

відповідач-1 - ОСОБА_4,

представник відповідача-1 за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

відповідач-2 - ОСОБА_10,

представники відповідача-2 за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач-3 - ОСОБА_6,

представники відповідача-3 за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

відповідач-1 - ОСОБА_11,

представники відповідача-1 за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_12,

відповідач-2 - ОСОБА_10,

представники відповідача-2 за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач-3 - ОСОБА_6,

представники відповідача-3 за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області у складі судді Павлінчука С. С. від 14 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Яремка В. В., Кулянди М. І., Перепелюк І. Б. від 28 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту.

Позов мотивовано тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті його матері ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Черленівка Новоселицького району. Крім нього, спадкоємцем за законом є також його сестра ОСОБА_10 Після смерті матері йому стало відомо про наявність заповіту, складеного та підписаного від імені ОСОБА_14 16 вересня 2013 року на користь відповідача ОСОБА_6, посвідченого секретарем виконкому Черленівської сільської ради Новоселицького району.

Посилаючись на те, що ОСОБА_14 була неграмотною, не вміла ні писати ні читати, не розуміла української мови, оспорюваний заповіт мав бути підписаний іншою особою відповідно до вимог частини другої статті 1247, частини четвертої статті 207 ЦК України, у присутності свідків, просив визнати заповіт недійсним.

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення від спадкування. Зазначав, що спадкодавець ОСОБА_14 є його бабусею, в останні місяці свого життя вона була прикута до ліжка, потребувала сторонньої допомоги, матеріальної підтримки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4, як син спадкодавця, під час знаходження її у безпорадному стані, проживаючи поряд, ніякої допомоги їй не надавав, а таку допомогу надавав він та його мати ОСОБА_10 (донька спадкодавця), просив усунути ОСОБА_4 від права спадкування після смерті ОСОБА_15

У грудні 2016 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним, визнання права власності на частку у нерухомому майні, посилаючись на те, що спадковий будинок відносився до типу колгоспного двору, членами якого були він та його дід з бабою ОСОБА_16 та ОСОБА_15 За життя ОСОБА_16 залишив заповіт, за яким все своє майно заповів йому (ОСОБА_11.) і після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року він (позивач) прийняв спадщину, набувши таким чином право власності на 2/3 частки у спірному будинку, а бабуся ОСОБА_14 - 1/3.

Зазначав, що 17 листопада 2014 року на ім'я ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 29599525 на право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, про що він дізнався після її смерті.

Посилаючись на те, що видачею указаного свідоцтва порушуються його права як власника спірного майна, на неможливість оформити спадщину у позасудовому порядку, оспорювання його права на частку у майні колишнього колгоспного двору, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року індексний номер 29599525 на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в частині 2/3 часток, визнати за ним право власності на 2/3 частини указаного нерухомого майна, з яких 1/3 - його частка у майні колишнього колгоспного двору, а інша 1/3 - спадкове майно після смерті ОСОБА_16

У лютому 2017 року ОСОБА_4, заперечуючи проти позову ОСОБА_11, пред'явив позов до ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_15, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 та чотири земельних ділянки площею: 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,9701 га кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 0,1513 га кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; 0,0927 га кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Посилаючись на те, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_15 є він та сестра ОСОБА_10, частки яких є рівними, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та по 1/2 частині земельних ділянок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_11 задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року, індексний номер 29599525 на право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в частині 1/6 частки. Визнано за ОСОБА_11 право власності на 1/6 частину нерухомого майна, що розташоване в АДРЕСА_1, до складу якого входить: житловий будинок літ. А., літня кухня літ. Б., сарай літ. В., вбиральня літ. Г., колодязь №1, огорожа 2-3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_16 У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_15, посвідчений 16 вересня 2013 року секретарем виконкому Черленівської сільської ради за №158. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/12 частин нерухомого майна, що розташоване в АДРЕСА_1, до складу якого входить: житловий будинок літ. А., літня кухня літ. Б., сарай літ. В., підвал літ. Б/пл., вбиральня літ. Г., колодязь №1, огорожа 2-3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_15 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/12 частин земельних ділянок площею: 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1; 0,9701 га кадастровий номер НОМЕР_4; 0,1513 га кадастровий номер НОМЕР_2; 0,0927 га кадастровий номер НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_15 У задоволенні інших вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив з того, що він успадкував 1/6 частину спірного будинку за заповітом після смерті діда ОСОБА_16, а тому свідоцтво про право власності від 17 листопада 2014 року, видане на ім'я ОСОБА_15 на весь спірний житловий будинок порушує його права, як спадкоємця. Також судом визнано за ним право власності на 1/6 частину цього нерухомого майна.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що він є спадкоємцями першої черги за законом після смерті його матері ОСОБА_15 та своєчасно прийняв спадщину, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ним права власності на 5/12 частин вказаного вище будинковолодіння та земельних ділянок.

Визнаючи недійсним заповіт від імені ОСОБА_15, посвідчений 16 вересня 2013 року секретарем виконкому Черленівської сільської ради за № 158, суд виходив з того, що остання не володіла українською мовою, не вміла нею читати та писати, а тому заповіт повинен був бути підписаний іншою особою із вказівкою причин, з яких його не може підписати особа особисто відповідно до вимог абзацу 2 частини другої статті 1247 ЦК України .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 про усунення від спадкування ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_15 хоча і була в похилому віці, але не потребувала допомоги саме від ОСОБА_4, оскільки всю потрібну їй допомогу надавали інші особи, в тому числі й ОСОБА_10

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним скасовано та відмолено у задоволенні цього позову. Рішення в частині обсягу задоволення позову ОСОБА_11 про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним, визнання права власності на частку у нерухомому майні, позову ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у нерухомому майні змінено та вказані позови задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року, видане на ім'я ОСОБА_15, індексний номер 29599525 на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в частині 7/18 частки. Визнано за ОСОБА_11 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Черленівка Новоселицького району ОСОБА_16 право власності на 7/18 частини нерухомого майна, що розташоване в АДРЕСА_1, до складу якого входить: житловий будинок літ. А., літня кухня літ. Б., сарай літ. В., вбиральня літ. Г., колодязь №1, огорожа 2-3. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Черленівка Новоселицького району ОСОБА_15 право власності на 11/72 частини нерухомого майна, що розташоване в АДРЕСА_1 до складу якого входить: житловий будинок літ. А., літня кухня літ. Б., сарай літ. В., підвал літ. Б/пл., вбиральня літ. Г., колодязь №1, огорожа 2-3. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Черленівка Новоселицького району ОСОБА_15 право власності на: 11/72 частини земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/4 частину земельної ділянки площею 0,9701 га кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/4 частину земельної ділянки площею 0,1513 га кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0927 га кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, суд виходив з того, що він підписаний ОСОБА_15, яка вміла та могла самостійно підписувати документи, розуміла українську мову, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_4, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_11, як спадкоємець ОСОБА_16 за заповітом, набув право на 7/18 часток у спірному будинку, а ОСОБА_4, як спадкоємець ОСОБА_15 за законом, - на 11/72 частини спірного житлового будинку та 11/72 частин земельних ділянок.

При цьому апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити його позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на Ѕ частину спірних земельних ділянок.

Також у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подав касаційну скаргу ОСОБА_11, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визначення належної йому частки спірного будинку у розмірі 7/18, та задовольнити його позов повністю, а саме щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання за ним права власності на 2/3 часток нерухомого майна.

Крім того до суду касаційної інстанції у вересні 2017 року подав касаційну скаргу ОСОБА_6, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити його позов до ОСОБА_4 про усунення від спадкування.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до касаційного суду надійшов відзив ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_10 на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому останні просять відхилити його касаційну скаргу, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, витребувано справу № 720/2016/16-ц із Новоселицького районного суду Чернівецької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційними скаргами ОСОБА_11 та ОСОБА_6

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно вирахували його частку у спадщині, зокрема щодо земельних ділянок, оскільки його обов'язкова частка після смерті ОСОБА_15 становить саме Ѕ частину спірних земельних ділянок. Крім того, ОСОБА_4 посилався на те, що рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що ОСОБА_4, як син ОСОБА_15, особи похилого віку, не спілкувався з нею, не цікавився її життям, не надавав жодної допомоги, хоча проживав поруч з нею, що безспірно підтверджує факт умисного ухилення ОСОБА_4 від обов'язку надання спадкодавцеві допомоги, проте суди попередніх інстанцій не усунули його від права на спадкування за законом та не зменшили розмір його обов'язкової частки.

Касаційна скарга ОСОБА_11 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що з 01 липня 1990 року по 15 квітня 1991 року він проживав у спірному домоволодінні, тобто був його співвласником і мав право на 1/3 частини цього домоволодіння. Також вказував, що ОСОБА_15 не претендувала на обов'язкову частку у спадщині ОСОБА_16 та не подавала заяву про її прийняття, а тому він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_16 і його частка у спірному майні складає 2/3.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у своєму відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 повністю погоджуються з висновками судів попередніх інстанцій щодо вирішення усіх позовів та просять залишити вказані вище рішення судів без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що господарство в АДРЕСА_1 відносилося до категорії колгоспних дворів, що підтверджується записами у погосподарських книгах.

Станом з 30 червня 1990 року по 31 квітня 1991 року членами даного двору були подружжя ОСОБА_16 та ОСОБА_15 (батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_10 і дід з бабою ОСОБА_11 та ОСОБА_6 відповідно), оскільки запис про це міститься в погосподарській книзі №10 за 1986-1990 роки по особовому рахунку НОМЕР_7 та в погосподарській книзі №06 за 1991-1995 роки по особовому рахунку НОМЕР_5.

ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проте за життя 23 лютого 1989 року склав заповіт, за яким все своє майно заповів внуку ОСОБА_11

17 листопада 2014 року на ім'я ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право власності за індексним номером 29599525 на весь житловий будинок в АДРЕСА_1.

Також судами установлено, що ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; за життя 16 вересня 2013 року склала заповіт на користь внука ОСОБА_6. посвідчений секретарем виконкому Черленівської сільської ради Новоселицького району.

Спір між сторонами виник у зв'язку із визначенням часток права власності на спірний будинок.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Судами установлено, що ОСОБА_11, як неповнолітній, проживав у своїх батьків, що підтверджується записами у погосподарських книгах за особовим рахунком НОМЕР_6, а його прописка (реєстрація) у спірному будинку мала місце лише 28 лютого 1992 року; запис про членство ОСОБА_11 в указаному колгоспному дворі з'явився після запису про смерть ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Таким чином судами установлено, що ОСОБА_11 не був членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_16, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що його вимоги про визнання за ним права на 1/3 частини спірного житлового будинку є необґрунтованими.

У справі встановлено, що за життя ОСОБА_16 склав заповіт від 23 лютого 1989 року, за яким все майно заповів внуку ОСОБА_11

Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР (яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_16.) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_16 його дружина ОСОБА_15 продовжувала проживати у спірному будинку та фактично вступила в управління та володіння спадковим майно, яким є частка у будинку, давала згоду на проживання у будинку ОСОБА_11, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вона прийняла спадщину та набула права на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_16, у зв'язку із чим їй, як співвласнику майна колишнього колгоспного двору, на час її смерті належало 11/18 частки у спірному будинку, а тому спадкоємець ОСОБА_16 за заповітом ОСОБА_11 набув право на 7/18 часток у спірному будинку.

З огляду на вказане та враховуючи, що 17 листопада 2014 року на ім'я ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право власності на весь спірний житловий будинок, чим порушуються права ОСОБА_11 як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_16, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним в частині 7/18 часток та визнання за ОСОБА_11 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_16 право власності на 7/18 частин цього будинковолодіння.

Також судами вмотивовано відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, оскільки доказів, що спадкоємець ОСОБА_4 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, хоча мав можливість надавати таку допомогу, а спадкодавець ОСОБА_15 потребувала такої допомоги саме зі сторони ОСОБА_4, не надано (стаття 1224 ЦК України).

Колегія суддів суду касаційної інстанції також погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, оскільки не надано доказів, що він не підписаний ОСОБА_15, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним відповідно до вимог частини другої статті 1247 ЦК України.

Таким чином, враховуючи чинність заповіту ОСОБА_15 від 16 вересня 2013 року на ім'я ОСОБА_6, а також беручи до уваги, що спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_10, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір обов'язкової частки ОСОБА_4 у спадщині після смерті ОСОБА_15 складає 11/72 частини відповідно до вимог статті 1241 ЦК України

Також, оскільки ОСОБА_15 на праві власності належало три земельних ділянок площею: 0,9701 га кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 0,1513 га кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; 0,0927 га кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за позивачем слід визнати право по 1/4 частині кожної з цих ділянок (обов'язкова частка).

Враховуючи, що цільове призначення земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1 встановлено - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому частки спадкоємців у ній визначаються відповідно до часток у спірному житловому будинку, що розташований на ній, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_4 права на 11/72 частину указаної земельної ділянки.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в не зміненій та не скасованій частині, а також рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило