Провадження № 2/752/3073/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.05.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Державного підприємства «Наш дім» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 57389,66 гривень, з яких 39583,96 гривень основного зобов`язання станом на 01.10.2015 р., 4754,50 гривень основного зобов`язання за період з жовтня 2015 р. по жовтень 2018 р., 13018,73 інфляційні втрати, 32,47 - 3% річних.

Крім того, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 гривні та витрати на правову допомогу в сумі 7000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Наш дім» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1

Відповідно до відомостей картотеки з даними ДП «Наш дім» в кв.30 по АДРЕСА_1 а зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивач посилається на те, що станом на момент звернення до суду у ДП «Наш дім» відсутня інформація про кількість зареєстрованих в зазначеній квартирі осіб.

В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування жилими приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, позивач зазначає, що відповідачі, як наймачі квартири та споживачі комунальних послуг, належним чином не виконали свої зобов`язання по оплаті за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у них виникла заборгованість в сумі 57389,66 гривень, з яких 39583,96 гривень основного зобов`язання станом на 01.10.2015 р., 4754,50 гривень основного зобов`язання за період з жовтня 2015 р. по жовтень 2018 р., 13018,73 інфляційні втрати, 32,47 - 3% річних, яку він просить стягнути в судовому порядку.

Відповідачі подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, недоведеність розміру заборгованості, відсутність обґрунтування даної суми заборгованості, за які послуги вона виникла, відсутність посилання на тарифи, які були застосовані при здійсненні нарахування. Крім того, відповідачі зазначили про відсутність доказів щодо знаходження будинку на балансі ДП «Наш дім», доказів надання фактичного підприємством житлово-комунальних послуг.

Відповідачами подана заява, відповідно до якої вони просять суд застосувати положення ст.267 ЦК України в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду за даним позовом про стягнення заборгованості, яка існувала станом на 01.10.2015 р.

Розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження без участі сторін відповідно до положень ст.ст. 274-279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду ДП «Наш дім» посилається на те, що підприємство є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та здійснює утримання зазначеного будинку.

Будь-які докази на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано.

Відповідно до довідки ДП «Наш Дім» станом на 12.12.2016 р. в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка на момент звернення до суду є неповнолітньою.

Інформація про осіб, зареєстрованих в квартирі на момент звернення до суду матеріали справи не містять, а також не містять інформацію про форму власності даної квартири.

Відповідачі у своєму відзиві посилаються на те, що дана квартира перебуває у приватній власності, однак будь-яких доказів суду не недано.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території солідарно з усіх відповідачів, однак не обґрунтовує наявність у відповідачів солідарного обов`язку з огляду на те, що доказів про форму власності квартири не надано.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При зверненні до суду позивач просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Державним підприємством, їх вид, обсяг, розмір понесених підприємством витрат, застосовані тарифи.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин, а відповідачі заперечують дані обставини.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимог до відповідачів за надані житлово-комунальні послуги, а розрахунок заборгованості не може свідчити або бути доказом надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволеня позову, оскільки позивачем при зверненні до суду не доведено його право звернення з вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, не підтверджено перебування будинку на балансі підприємства, не доведено факт надання житлово-комунальних послуг.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Державного підприємства «Наш дім» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя