Справа № 397/1524/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2019 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання Захаренко С.А.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.11.2018 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 15.11.2018 року, і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3, тобто до 13.07.2029 року та на користь держави судовий збір в сумі 176 гривень 20 копійок.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те, що при розгляді справи судом не було встановлено істотні для справи обставини, які існували на час винесення судового наказу, але про які не могли знати як заявник так і суд (наявність захворювання «свинка», якою він перехворів в дитинстві при якому він не може мати дітей). Бажає оспорювати факт його батьківства. А тому, просить скасувати судовий наказ у зв?язку з нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити так як він не являється батьком дитини, що бажає оспорювати при розгляді заяви про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не подала.

Дана заява перебувала у провадженні судді Отян О.В., яку, згідно рішення ОСОБА_4 Правосуддя від 26.12.2018 року, звільнено з посади судді у зв?язку з поданням заяви про відставку (а.с. 35).

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 33 від 03.01.2019 року дана заява передана на розгляд судді Мирошниченку Д.В., яким, ухвалою від 08.01.2019 року, вказану заяву прийнято до свого провадження (а.с. 36-38).

Відповідно до ч. 2 ст. 429 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про перегляд судового наказу у зв?язку з нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області у відповідності до ст.ст. 180-183 СК України, ст.ст. 160-162, 167-168 ЦПК України, видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 15.11.2018 року, і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3, тобто до 13.07.2029 року та на користь держави судовий збір в сумі 176 гривень 20 копійок (а.с. 13-14).

Судовий наказ набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, обставинами, які можуть впливати на видачу або невидачу судового наказу у разі стягнення аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, як і просила заявник і про що саме був виданий судовий наказ, є лише встановлення чи оспорювання батьківства (материнства) та необхідність залучення інших заінтересованих осіб.

Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов?язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов?язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах. При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Згідно ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова, або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається із змісту поданої заяви про перегляд судового наказу за нововивленими обставинами, та з пояснень боржника, наданих в судовому засіданні, як на підставу для перегляду судового наказу останній посилається на те, що він не є батьком малолітньої дитини на утримання якої з нього стягнуто аліменти, тобто оспорює своє батьківство.

Обставина, на яку посилається ОСОБА_1 не була предметом розгляду в суді та не підлягає дослідженню під час вирішення питання стягнення аліментів в порядку наказного провадження, а отже не може вважатися ново виявленою, враховуючи при цьому те, що ОСОБА_1 з моменту внесення відомостей про нього як про батька дитини до актового запису та свідоцтва про народження, було відомо про такий факт, але він його не оспорював.

Доводи ОСОБА_1 про наявність спору із оспорюванням батьківства не підтверджується належними доказами (звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини та прийняття відповідного рішення судом на момент ухвалення судового наказу), а тому не є істотними в розумінні норм сімейного законодавства та на даний час не можуть позбавляти матір права на отримання аліментів за рішенням (наказом) суду для належного матеріального забезпечення дитини.

Вказані обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст. 165 ЦПК України.

Те, що ОСОБА_1 не міг заперечувати проти заяви про видачу судового наказу з посиланням на ці обставини, що обумовлене порядком розгляду заяв про видачу судового наказу, жодним чином не робить для нього ці обставини нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Крім того, із поданої заяви стягувача про видачу судового наказу про стягнення із боржника аліментів на утримання дитини, не вбачається, що на момент звернення із вказаною заявою між сторонами існував спір щодо батьківства.

Також суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедент ними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п. 42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Крім того, суд враховує, що згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_4 України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обовязків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обовязок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню, оскільки під час видачі судового наказу, враховуючи особливий порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, під час якого суд не перевіряє обгрунтованість заявлених стягувачем вимог, суддею було дотримано вимог чинного законодавства, так як на час видачі судового наказу не було спору між сторонами щодо батьківства.

Також, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Оскільки підставами для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є виключно такі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, належить відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити судовий наказ в силі, що не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Крім того, суд роз?яснює ОСОБА_1 про те, що він має право на захист своїх прав в порядку цивільного судочинства, звернувшись до суду в порядку позовного провадження з відповідним позовом про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини і рішення прийняте за наслідками розгляду такого спору, може бути у подальшому підставою для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 260-261, 354, 429 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Судовий наказ Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 15.11.2018 року, і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3, тобто до 13.07.2029 року та на користь держави судового збору в сумі 176 гривень 20 копійок - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрівський районний суд Кіровоградської області.

Суддя: /підпис/

Копія вірна.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5