Р І Ш Е Н Н Я№ 127/19784/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар - Подоляк М.В.,

за участю позивача-відповідача ФОП ОСОБА_1 , його представника - адвоката Вересюка М.В.,

відповідача-позивача ОСОБА_2 , його представника - адвоката Якименко-Шевчук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар.

В позовній заяві зазначено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір купівлі-продажу товару, на підтвердження якого відповідачем 02.05.2018 р. було написано розписку, в якій викладені умови договору.

Згідно розписки від 02.05.2018 р., позивачем передано відповідачеві товар (шкарпетки та спеції) на загальну суму 60000,00 грн. Оплату товару відповідач зобов`язався здійснити до 10.07.2018 р.

На момент звернення з позовом до суду відповідач з позивачем не розрахувався, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в розмірі 60000 грн. 00 коп. (а.с. 16).

З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

30.08.2018 р. у даній справі відкрито провадження.

04.10.2018 р. представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. надала суду зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару, в якій просить прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднати їх в одне провадження та визнати недійсним договір купівлі-продажу товару, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що оформлений розпискою ОСОБА_2 від 02.05.2018 р.

Зустрічний позов мотивований тим, що договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, товар ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не передавав. Відповідач-позивач ОСОБА_2 зазначає, що розписка від 02.05.2018 р. є результатом трудових відносин, що склалися між ним та позивачем-відповідачем ФОП ОСОБА_1 .

У вересні 2017 року ОСОБА_2 влаштувався на роботу до ФОП ОСОБА_1 та був його найманим працівником, хоча працював неофіційно.

З четверга по неділю відповідач-позивач торгував товаром на ринках Вінницької області, що видавався йому кожного дня позивачем-відповідачем. Товар, який реалізовував відповідач-позивач це шкарпетки махрові по 18 грн., шкарпетки прості по 9 грн., шкарпетки стрейчеві по 13,33 грн., шкарпетки «другий сорт» по 5 грн. Найчастіше відповідач-позивач здійснював продаж товару за наступним маршрутом, а саме: у четвер - м. Шаргород, у п`ятницю АДРЕСА_1 , у суботу - АДРЕСА_2 . Також бував і на ринках у м. Калинівка та м. Турбів, а усі інші дні, крім понеділка він займався продажем спецій та носків через мережу Інтернет на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_3.

Крім того, відповідач-позивач зазначає, що для ФОП ОСОБА_1 він розробляв візитки, етикетки під спеції, друкував їх, робив переоблік товару, складав прайс-лист по спеціям. Під час продажу товарів він вів зошити, в яких записував кількість проданого товару, один із зошитів у нього забрав позивач-відповідач, але перед цим він встиг його сфотографувати, інший залишився у нього, в якому він вів облік проданого товару, починаючи з 25.05.2018 р. по 26.06.2018 р.

Також ОСОБА_2 зазначає, що про трудові відносини із позивачем-відповідачем свідчить переписка з дружиною останнього на сайті Фейсбук про те, який дохід отримував він та інші працівники, про ціну товару та її зміну. Для робочих дзвінків ОСОБА_1 видав йому робочу сім-карту з номером телефону НОМЕР_1 , яку ОСОБА_2 неодноразово поповнював.

У червні 2018 року ОСОБА_2 сказав ОСОБА_1 , що вирішив звільнитися, на що останній погодився, проте зазначив, що потрібно зробити переоблік, який був зроблений 26.06.2018 р. (останній день роботи ОСОБА_2 ) та виявлено прибуток у розмірі 10000,00 грн.

Після звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заставив написати його розписку, якою останній намагався перекрити недостачу, яка у нього була, поклавши на ОСОБА_2 відповідальність, як на працівника, який звільнився.

Таким чином зміст оспорюваного договору не становлять права та обов`язки про набуття, зміну або припинення яких сторони договору домовилися, тому, що ці дії не були спрямовані на укладення договору купівлі-продажу, на набуття прав та обов`язків, що випливають з договору купівлі-продажу. Дії ОСОБА_2 з приводу написання розписки - це наслідок застосованого до нього насильства.

Оспорюваний правочин вчинений проти справжньої волі ОСОБА_2 внаслідок застосування до нього фізичного та психічного насильства зі сторони ОСОБА_1 , оскільки на наступний день після звільнення відповідача-позивача, а саме 27.06.2018 р. близько 13-00 год. йому зателефонував ОСОБА_1 та запропонував зустрітися. О 13-30 год. сторони зустрілися, разом з ОСОБА_1 був незнайомий ОСОБА_2 чоловік. Відповідач-позивач сів до них у автомобіль, у якому вони почали говорити останньому, що він нібито взяв товар під реалізацію на загальну суму 60000,00 грн. ОСОБА_2 дану обставину заперечував, після чого в його сторону почали надходити погрози про фізичну розправу з ним та його близькими. Коли ОСОБА_2 відмовився писати будь-які розписки, незнайомий йому чоловік почав наносити йому удари в область задньої частини голови.

Внаслідок зазначеного вище, ОСОБА_2 написав декілька розписок, на яких ОСОБА_1 написав, що ОСОБА_2 не винен йому грошові кошти, а на останній відповідач-позивач написав дату «2 травня», хоча розписка писалася 27.06.2018 р. (а.с. 32-36).

В судовому засіданні позивач-відповідач ФОП ОСОБА_1 , його представник - адвокат Вересюк М.В. первісний позов підтримали, просили суд його задоволити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 , його представник - адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. первісний позов не визнали, просили суд задоволити зустрічний позов, надали пояснення аналогічні викладені у зустрічній позовній заяві.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.05.2018 р. ОСОБА_2 взяв у ФОП ОСОБА_1 товар, а саме: носок простий в кількості 6000 пар по ціні 6 грн. за пару, носок стрейчевий в кількості 2000 пар по ціні 9 грн. за пару, спеції 1000 шт. по ціні 6 грн. - 1 шт., на загальну суму 60000,00 грн. ОСОБА_2 зобов`язався розрахуватися за зазначений вище товар до 10.07.2018 р., що підтверджується його розпискою від 02.05.2018 р. Дана розписка написана в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 4).

02.07.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до Лівобережного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з заявою у якій просив прийняти міри до ОСОБА_1 , який 27.06.2018 р. близько 13-30 год. у АДРЕСА_3 погрожував йому фізичною розправою, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02.07.2018 р. (а.с. 86).

Згідно довідки Лівобережного ВП ВВП Головного управління національної поліції у Вінницькій області про результати розгляду звернення ОСОБА_2 по факту прийняття мір до ОСОБА_1 , який погрожує фізичною розправою, ОСОБА_2 працював реалізатором товару ФОП, яке належить ОСОБА_1 27.06.2018 р. як повідомив заявник до нього зателефонував директор ОСОБА_1 , та попросив зустрітись. Під час зустрічі ОСОБА_1 почав погрожувати та повідомив ОСОБА_6 про те, що він має йому повернути грошові кошти в сумі 60000,00 грн. за товар.

Під час опитування ОСОБА_1 , стало відомо про те, що ОСОБА_2 , дійсно у нього працював реалізатором товару. А також те, що він взяв товар під реалізацію на загальну суму 60000 гривень, які зобов`язався повернути до 10.07.2018 р., про що написав відповідну розписку. Також ОСОБА_1 повідомив, що будь-яких погроз в бік ОСОБА_2 не висловлював, з ним не зустрічався, оскільки в розписці вказаний термін повернення грошових коштів до 10.07.2018 р. до поліції ОСОБА_2 звернувся з приводу того, щоб не повертати грошові кошти за товар. Відповідно до листа заступника начальника Лівобережного ВП ВВП - начальника слідчого відділення Кронівця Є.В. зазначена подія не містить відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення (а.с. 103).

Свідок ОСОБА_7 (подруга відповідача-позивача ОСОБА_2 ) суду повідомила, що з ОСОБА_1 познайомилася в листопаді 2017 року, коли шукала роботу. Свідок продавала носки та спеції, їздила торгувати разом з ОСОБА_2 Розрахунок з нею проводили ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_8 . Свідок працювала у ОСОБА_1 півтора місяці без оформлення трудових відносин, після чого звільнилась, оскільки їй не подобалось відношення до неї. Свідок зазначила, що ОСОБА_2 працював у ОСОБА_1 та виконував його завдання, зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що спірна розписка писалась під впливом насильства.

Свідок ОСОБА_9 (сусідка ОСОБА_2 ) суду повідомила, що ОСОБА_1 знає з 01.11.2018 р. та працювала у нього три місяці. До нього запросив її працювати ОСОБА_2 , вона продавала носки, спеції, їздила працювати на райони, в кінці місяця робили переоблік і розраховувалися з нею. Свідку відомо, що ОСОБА_2 працював у ОСОБА_1 як і вона, але ще допомагав оформлювати візитки. Через погане ставлення до неї ОСОБА_1 вона звільнилась.

Свідок ОСОБА_5 (знайома дружини ОСОБА_1 ) суду повідомила, що вона на початку травня 2018 року прийшла на склад до ОСОБА_1 за товаром, він її запитав, чи буде вона свідком про підписанні розписки, на що вона погодилась. ОСОБА_10 працював разом з ОСОБА_1 Свідок бачила як рахувалися грошові кошти при написанні розписки, а ОСОБА_2 вибирав товар.

Свідок ОСОБА_11 (рідний брат ОСОБА_2 ) суду повідомив, що йому зі слів ОСОБА_2 відомо, що останнього 27.06.2018 р. ОСОБА_1 посадив в автомобіль, де примусив написати декілька боргових розписок. ОСОБА_2 працював в ОСОБА_1 продавцем, а також виконував роботу за комп`ютером.

Свідок ОСОБА_12 (батько ОСОБА_2 ) суду повідомив, що 27.06.2018 р. йому зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що припинив працювати у ОСОБА_1 , а останній почав йому погрожував та казав, щоб син повернув йому грошові кошти в розмірі 60000,00 грн. за розпискою.

Свідок ОСОБА_4 (знайомий ОСОБА_1 ) суду повідомив, що він заїжджав до ОСОБА_1 з метою придбання носків, останній звернувся до нього з проханням поставити підпис у розписці, яку написав ОСОБА_2 На складі ОСОБА_1 . свідок був перший раз та бачив, що ОСОБА_2 перераховував грошові кошти та возив носки до автомобіля.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк.

Як вбачається з матеріалів справи 02.05.2018 р. ОСОБА_2 взяв у ФОП ОСОБА_1 товар, а саме: носок простий в кількості 6000 пар по ціні 6 грн. за пару, носок стрейчевий в кількості 2000 пар по ціні 9 грн. за пару, спеції 1000 шт. по ціні 6 грн. - 1 шт., на загальну суму 60000,00 грн. та зобов`язався розрахуватися за зазначений вище товар до 10.07.2018 р., що підтверджується його розпискою від 02.05.2018 р., борг на час звернення позивача-відповідача до суду не повернув, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 60000,00 грн., тому первісний позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар, підлягає задоволенню.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару, суд відмовляє у зв`язку з його недоведеністю, оскільки належними, достовірними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77-79 ЦПК України він не обґрунтований.

Зокрема, судом не встановлено обставин, що розписка від 02.05.2018 р. написана внаслідок застосування до ОСОБА_2 сили та погроз, оскільки свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які також зазначені свідками у розписці суду повідомили, що ОСОБА_2 писав спірну розписку у їх присутності, щоб до ОСОБА_2 застосовувалося насильство при написанні розписки свідки не бачили.

В суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Інші свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не були присутніми під час написання ОСОБА_2 спірної розписки, про те, що відносно нього чинилося насильство, їм відомо зі слів ОСОБА_2

ОСОБА_2 на підтвердження обставин викладених в зустрічній позовній заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару, а саме: застосування до нього психічного та фізичного насильства, не заявляв клопотання про призначення судової експертизи на вирішення якої міг поставити запитання: «чи написана ним розписка від 02.05.2018 р. під дією психічного чи фізичного насильства?», хоча кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують або спростовують їхні вимоги і заперечення.

Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що 27.06.2018 р., після того, як ОСОБА_1 застосував відносно нього насильство, він поїхав в Карпати на відпочинок, до поліції з заявою про вчинення 27.06.2018 р. ОСОБА_1 злочину звернувся лише 02.07.2018 р., доказів завдання йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1 суду не надав.

Суд також не приймає до уваги пояснення ОСОБА_2 , що він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , оскільки на зобов`язання за розпискою від 02.05.2019 р. вони жодним чином не впливають.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар, слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару, необхідно відмовити.

Суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 527, 530, 610, 625, 631, 655 ЦК України,

ст.ст. 12, 13, 89, 141 259, 223, 263-265, 273, 280, 289 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар, задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за поставлений товар в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу товару, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач-відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач-позивач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Ю.В. Медяна