ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 766/8469/16-ц

провадження №22-ц/819/316/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 17 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування про визнання батьківства,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання його батьком дитини.

Позов мотивовано тим, що він проживає у Франції. У 2012 році він познайомився з ОСОБА_4 в мережі Інтернет на сайті знайомств. Згодом декілька разів приїжджав до відповідачки в гості в м. Херсон. Вони тривалий час спілкувалися та позивач надсилав їй кошти та робив подарунки. В 2013 році ОСОБА_4 приїжджала до позивача у Францію та повідомила йому, що вагітна і у них буде спільна дитина. Восени 2013 року сторони припинили спілкування. Пізніше ОСОБА_1 дізнався, що в жовтні 2013 року ОСОБА_4 народила дівчинку, яку назвала - ОСОБА_5 (дане ім'я вони обирали разом ще під час вагітності відповідачки). Через декілька місяців сторони відновили своє спілкування та позивач почав надсилати кошти на утримання дитини та відповідача по справі. Згодом ОСОБА_4 припинила будь-яке спілкування з ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що він відмовився одружитися з нею. Позивач має бажання й хоче брати участь у вихованні й розвитку дитини, приділяти їй увагу та утримувати її, у зв'язку з чим просить суд визнати його батьком дитини відповідача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженою ОСОБА_4, зобов'язавши відділ ДРАЦС Суворовського РУЮ у м. Херсоні ГТУЮ у Херсонській області внести зміни до актового запису про народження дитини, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_1, з видачею нового свідоцтва про народження дитини.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою ту обставину, що не проведення судово-генетичної експертизи відбулося внаслідок неявки в судові засідання відповідачки, її ухилення від проведення експертизи, які полягають у тому, що вона після отримання позовної заяви та спілкування з позивачем разом з дитиною виїхала за межі України, а отже безпідставно не застосував положення ст. 109 ЦПК України. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що на момент вагітності ОСОБА_4 позивач в установленому порядку підтвердив те, що він визнає себе батьком дитини, на яку вагітна позивач, ім'я дитині - ОСОБА_5 сторони обирали ще під час вагітності відповідачки, та не врахував, що ОСОБА_2 має бажання й хоче брати участь у вихованні й розвитку дитини, приділяти їй увагу, утримувати її.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Відповідачка в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилася, її виклик у судове засідання здійснювався відповідно до норм ЦПК України.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у справі не проведені, будь-яких інших належних та допустимих доказів походження ОСОБА_5 від позивача, останнім не надано, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Засади колізійного регулювання правовідносин, які виникли між сторонами, визначаються з урахуванням норм Закону України «Про міжнародне приватне право», за особистим законом дитини на момент її народження та відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на їм я, набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно актового запису про народження №653 від 31 жовтня 2013 року батьками дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 вказані: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_4. Підставою актового запису відомостей про батька є заява матері дитини /а.с.55/.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі- СК України) сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

В статті 3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених- поза шлюбом, яка ратифікована Україною 14.01.2009 року та набрала чинності 27.06.2009 року визначено, що батьківство стосовно кожної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 5 зазначеної Конвенції, під час учинення дій з установлення батьківства допустимим є використання наукових доказів, що можуть сприяти встановленню або спростуванню факту батьківства.

Так, відповідно до вимог ст. 128 Сімейного Кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Предмет доказування у даній категорії справі, СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Калачова проти Російської Федерації»,№ 3451/05, § 34, рішення від 07 травня 2009 року).

Так, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року призначено по справі судову медико-генетичну експертизу /а.с.92/.

23.02.2018 року вих№766/8469/16-ц/23479/2018 судом на адресу ОСОБА_4 направлялося повідомлення про проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи 05 березня 2018 року /а.с.114/, яке повернуто у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання /а.с.123-125/.

Судово-медична молекулярно-генетична експертиза у справі не була проведена, у зв'язку з неприбуттям ОСОБА_2, ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_5 10.01.2018 року та 05.03.2018 року, ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_5 06.02.2018 року до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертного дослідження /а.с.115/.

Отже, судово-генетична або судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка обізнана про призначення судової експертизи, метою якої є доведення батьківства позивача, а також не містять доказів ухилення відповідачки від її проведення. Доводи апеляційної скарги, що відповідачка з метою ухилення від проведення судової експертизи виїхала за межі України відповідачем не доведені, оскільки ухвала суду про призначення експертизи постановлена 13.11.2017 року, а інформація про перетин кордону відповідачки з дитиною датована 20.06.2017 року з позначенням останньої дати виїзду 28.11.2016 року / а.с.74/. Довідка Державної прикордонної служби України від 22.01.2018 року містить інформацію, що відомостей про перетинання державного кордону України у період з 06.06.2017 року по теперішній час громадянами України ОСОБА_4, ОСОБА_5, в базі даних не виявлено / а.с.106/.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 визнавав своїми дітьми ( дитиною), якою на даний час вагітна ОСОБА_4, що засвідчено позивачем у свідоцтві про визнання, посвідченим посадовою особою відділу ЗАГС м. Нансі Французька Республіка / а.с.7/, а також те, що ім'я дитині - ОСОБА_5, позивач та відповідачка обирали разом, на думку судової колегії не є достатніми та беззаперечними доказами для задоволення позовних вимог .

Так, в копії актового запису про народження дитини мається відмітка, що ім'я дитини «ОСОБА_5» записано за бажанням матері / а.с.55/. А незважаючи на роз'яснення судом апеляційної інстанції адвокату, щодо доведення вимог, докази їх сумісного проживання, утримання позивачем дитини та відповідачки чи надання їм матеріальної допомоги, спілкування позивача та відповідачки, приїзду позивача в Україну до відповідачки та дитини та його проживання з ними, не надавалися. Адвокатом позивача на роз'яснення суду апеляційної інстанції щодо походження фотографій доданих до справи, належні пояснення та докази ототожнення фотографій з предметом спору не були надані.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в передбаченому статтею 376 ЦПК України порядку немає.

Керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року

Суддя І.В. Склярська