ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/659/19
Провадження № 22-ц/4820/2091/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №687/659/19 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Поділля» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2019 року (повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року, суддя Горобець Н.О.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь Галичина» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Поділля» про визнання недійсним договору оренди землі.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Промінь Галичина» вказувало, що між товариством та ОСОБА_2 був укладений договір оренд землі №98 від 02.12.2009 року щодо належної їй земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Кормильчанської сільської ради Чемеровецького району розміром 1,6324 га, кадастровий номер :05:004:0108. Позивач зазначив, що в лютому 2018 році йому стало відомо, що спадкоємиця померлої ОСОБА_2 . ОСОБА_1 уклала новий договір оренди землі відносно вищевказаної земельної ділянки з ТОВ «Мрія Фармінг Поділля». Позивач вважає, що до спадкоємця земельної ділянки перейшли всі права та обов`язки померлого спадкодавця, як сторони по укладеному (до моменту смерті) договору оренди землі. І, оскільки оспорюваний договір оренди укладений та право такої оренди зареєстровано в період дії договору оренди землі від 02.12.2009 року і з порушенням прав позивача, тому ТОВ «Промінь Галичина» просило суд визнати недійсним договір оренди землі №51 від 27.11.2015 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Мрія Фармінг Поділля» щодо земельної ділянки розміром 1,6324 га, кадастровий номер :05:004:0108.

Рішенням Чемеровецького районного суду від 26 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №51 від 27 листопада 2015 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Мрія Фармінг Поділля» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0108, розташованої на території Кормильчанської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, зареєстрований в Реєстраційній службі Городоцького районного управління юстиції Хмельницької області 22.12.2015 року за №12757499. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ТОВ «Мрія Фармінг Поділля» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що довідка №32-22-0.34-74/117-18 від 07.02.2018 відділу у Чемеровецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки видана органом не уповноваженим на надання відповідної інформації. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується відсутність станом на 06.04.2015 року будь-яких договорів оренди належній відповідачці земельної ділянки. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини щодо дійсної реєстрації в 2010 році договору оренди земельної ділянки із позивачем в справі та дійшов невірного висновку про наявність факту такої реєстрації 30.05.2010 року. Крім того, товариство також посилається на незастосування судом строку позовної давності. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Промінь Галичина» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Так, товариство вказує, що ОСОБА_1 підтверджено неправдиві дані, оскільки на момент заключення оспорюваного договору земельна ділянка вже більше 5 років перебувала в оренді позивача, у зв`язку із цим будь-які погодження відповідачів щодо припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю земельну ділянку є безпідставними та незаконними. Позивач на противагу апеляційній скарзі вказує, що ним не оцінюється в позові законність рішення, винесеного державним реєстратором у 2015 році про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Мрія Фармінг Поділля», а лише оскаржує документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав. Крім того, позивач зазначив, що доказом реєстрації договору оренди землі ТОВ «Промінь Галичина» є, також реєстраційний напис, що міститься в договорі оренди землі №98 від 02.12.2009 року.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Поділля» підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь Галичина» заперечив проти доводів апеляційної скарги і просить їх відхилити, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини суд не повідомила.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи та дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 грудня 2009 року між ТОВ «Промінь Галичина» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі №98, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала, а ТОВ «Промінь Галичина» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Кормильчанської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області загальною площею 1,6324 га з кадастровим номером :05:004:0108. Договір зареєстрований в Чемеровецькому районному відділі ХРФ УДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.05.2010 року за №02.

Договір діє з моменту його державної реєстрації та укладений сторонами строком на 10 років, тобто до 30 травня 2020 року (п. 3.1 договору) (а.с. 6-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла і спадкоємцем її майна є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 липня 2013 року (а.с.12).

27 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мрія Фармінг Поділля» було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , предметом якого є земельна ділянка, що знаходиться на території Кормильчанської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області загальною площею 1,6324 га з кадастровим номером :05:004:0108. І цей договір 22.12.2015 року зареєстровано в Реєстраційній службі Городоцького районного управління юстиції за №12757499 (а.с.16-18).

Крім того, 17 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Промінь Галичина» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі №98 від 02.12.2009 року, відповідно до якого визначено строк дії договору - 20 років до 31 грудня 2029 року (а.с.1415).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі від 27 листопада 2015 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Мрія Фармінг Поділля» під час дії договору оренди землі, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Промінь Галичина» 02 грудня 2009 року, що порушує права позивача як орендаря земельної ділянки та в силу положень ст.ст. 203, 215 ЦК України є недійсним. І оскільки позивач про порушене своє право дізнався лише у 2018 році, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Прийшовши до такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» ( надалі - Закон) договір, оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 18 Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

За змістом ст. 20 Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на ч. 5 ст. 116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря.

Положеннями п.п. 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Положеннями ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що була чинною на момент відкриття спадщини 14.12.2012 року та на час реєстрації права власності на землю спадкоємців 06.07.2013 року) визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець не має права вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства прийняв довідку №32-22-0.34-74/117-18 від 07.02.2018 відділу у Чемеровецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, що підтверджує факт реєстрації договору оренди землі від 02.12.2009 року, як допустимий доказ у справі, оскільки вона видана органом не уповноваженим на надання такої інформації, колегією суддів оцінюється критично. Адже судом у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України дано оцінку усім доказам, що надавалися представниками учасників справи і, крім того, обставини, викладені в цій довідці щодо державної реєстрації Договору №98 оренди землі від 02 грудня 2009 року, який укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Промінь Галичина» 31 травня 2010 року підтверджується записами в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (Розділ 4 «Записи державної реєстрації договорів оренди землі, порядковий №430, реєстраційний №02) (а.с.165-166).

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що договір оренди, який 02.12.2009 року підписали ТОВ «Промінь Галичина» та ОСОБА_2 не був зареєстрований у встановленому законом порядку є безпідставними.

А тому висновок суду про те, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача як орендаря є таким, що відповідає діючому законодавству.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду є недоведеними.

Так, положеннями ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Із положень ч. ч. 1, 5 ст. 261; ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у застосуванні позовної давності до спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно виходив з того, що строк позовної давності для оскарження спірного договору оренди земельної ділянки №51 від 27 листопада 2015 року позивачем не пропущено, адже про існування цього договору ТОВ «Промінь Галичина» стало відомо у 2018 році (а.с.51).

Також встановлено, що з часу укладення договору №98 оренди землі від 02.12.2009 року по час звернення до суду ТОВ «Промінь Галичина» відповідно до цього договору використовує предмет оренди та сплачує орендарю орендну плату (а.с. 52-63, 72-80, 90-107); 02 січня 2016 року між ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 та ТОВ «Промінь Галичина» було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі №98 від 02.12.2009 року( а.с.13) та 17 квітня 2019 року між цими ж сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору оренди землі №98 від 02.12.2009 року (а.с.14 -15). А ТОВ «МРІЯ ФАРМІНГ ПОДІЛЛЯ» належних, достовірних та достатніх доказів використання з 2015 року (з часу укладення договору оренди землі від 27.11.2015 року) по час розгляду справи у суді земельної ділянки відповідно до спірного договору оренди землі №51 від 27.11.2015 року надано не було.

Тож, на думку колегії суддів, зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: невірне тлумачення ст. 261 ЦК України, застосування закону, який не підлягає до застосування: ст. ст. 203, 215 ЦК України, незастосування закону, який підлягав застосуванню: ст. ст. 15, 16, 210, 267, 640 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі», судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував ті норми матеріального права, що підлягають застосуванню. І ці доводи зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Порушень процесуального закону, що б були обов`язковою підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Поділля» залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк