Справа № 318/2423/18 Номер провадження №2/318/81/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Комишньої Н.І.,

при секретарі Борисенко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка-Дніпровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Водянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2, про про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 77,30 кв.м., житловою площею 51,20 кв.м., який розташовано на земельній ділянці площею 0,2800 Га, кадастровий номер :01:007:0048, що знаходиться по вулиці Центральній, 30, в селі Водяне, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після померлого 04.11.2012 року спадкодавця ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є єдиною дитиною спадкодавця, який за життя на законних підставах збудував житловий будинок №30 по вул.Центральній (до перейменування вулиця Леніна) в с.Водяне на виділеній під таке будівництво земельній ділянці площею 0,2800 Га, кадастровий номер :01:007:0048. Після завершення будівництва на будинок було видано технічний паспорт і спадкодавець фактично проживав в будинку до самої смерті, однак за життя не встиг оформити та зареєструвати своє право власності на нього, позаяк на земельну ділянку під будинком право власності було зареєстроване та видане свідоцтво про право власності серія ЗП №310 від 30.06.1995р. Вказує, що після смерті батька позивач як спадкоємець першої черги своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, який 27 серпня 2018 року видав йому свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. У видачі свідоцтва про право на спадщину щодо будинку було відмовлено з мотивів відсутності документів, які посвідчують право власності на цей будинок. За даним фактом нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2018р. №759/02-31. Просить визнати за позивачем право власності право власності на будинок, посилаючись на відсутність іншого доступного способу захисту порушеного права.

В судове засідання позивач не зявився, заявивши в змісті позову клопотання про розгляд справи у його відсутність за присутності представника. З боку представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, заперечень проти заявлених вимог не має.

Третя особа приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, надіслав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Судом встановлено, що позивач є рідною донькою ОСОБА_3, який помер 04 листопада 2012 року. Факт родинних стосунків та смерті підтверджується відповідними свідоцтвами.

Згідно копії проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, який розроблено архітектором ПТБ та видано районним архітектором К-Дніпровського району 29.09.1977р., громадянину ОСОБА_3 було погоджено будівництво житлового будинку в селі Водяне Камянсько-Дніпровського району по вулиці Леніна, будинок 30, на земельній ділянці площею 2000 кв.м., площа забудови 90 кв.м., площа двору, підїздів та доріжок 45 кв.м.

ОСОБА_4 до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 04 липня 1989 року, власником зазначеного житлового будинку із господарськими спорудами по вул.Леніна, 30 в с.Водяне Камянсько-Дніпровського району Запорізької області є ОСОБА_3

З технічного паспорту вбачається, що загальна площа житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 77,30 кв.м., житлова площа 51,20 кв.м., площа допоміжних (підсобних) приміщень 21,0 кв.м., площа, яка не увійшла в загальну 5,10 кв.м.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЗП №310, який видано 30.06.1995р. Водянською сільською радою народних депутатів Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, в приватну власність ОСОБА_3 було передано земельну ділянку площею 0,28 Га, розташовану в селі Водяне по вулиці Леніна, 30, для особистого підсобного господарства.

ОСОБА_4 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 14.08.2018р., власником земельної ділянки площею 0,28 Га, кадастровий номер :01:007:0048, місце розташування: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, село Водяне, вулиця Центральна, 30, є ОСОБА_3. Вид використання земельної ділянки - для особистого підсобного господарства. Місце проживання власника Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, село Водяне, вулиця Центральна, 30.

Як вбачається з копії довідки від 11.01.2019р. №64, яку видано виконавчим комітетом Водянської сільської ради, згідно запису погосподарської книги №423 власником будинку за адресою с.Водяне вул.Центральна (Леніна) №30 являється ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 04.11.2012 року.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії I-ЖС №247188 від 06.11.2012р., ОСОБА_3 помер 04 листопада 2012 року, про що складено відповідний актовий запис № 72.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно.

29 квітня 2013 року за заявою позивача у приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_2 було заведено спадкову справу №27/2013.

27 серпня 2018 року зазначеним нотаріусом було видано спадкоємцю ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №1093. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки №30, що знаходиться по вулиці Центральній (до перейменування вулиця Леніна) в селі Водяне, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області, площею 0,2800 га., кадастровий номер :01:007:0048.

У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на житловий будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №30, що знаходиться по вулиці Центральній (до перейменування вулиця Леніна) в селі Водяне, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2018 року №759/02-31.

ОСОБА_4 до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_4 до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_4 до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

ОСОБА_4 до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121.

ОСОБА_4 до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок №30 по вулиці Центральній (до перейменування вулиця Леніна) в селі Водяне, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області, та фактично проживав в ньому до самої смерті, що підтверджується відомостями погосподарської книги, технічним паспортом на вказаний будинок, та іншими доказами, проте за життя не встиг оформити та зареєструвати своє право власності, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після померлого 04 листопада 2012 року ОСОБА_3, у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328,392,1218,1223,1268 ЦК України ст.ст. 4 - 13, 81, 259, 263 - 265, 352, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 77,30 кв.м., житловою площею 51,20 кв.м., який розташовано на земельній ділянці площею 0,2800 Га, кадастровий номер :01:007:0048, що знаходиться по вулиці Центральній, 30, в селі Водяне, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після померлого 04.11.2012 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до апеляційного суду Запорізької області через Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н.І.Комишня