Справа № 697/33/19
Провадження № 2/697/169/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря судового засідання Дрянової Н.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 10.11.2018 вона дала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 500 доларів США з кінцевою датою повернення боргу 03.12.2018. Зазначені обставини підтверджуються доданою до заяви розпискою, які власноручно підписані сторонами. У визначені строки борг не повернуто, тому просить стягнути з відповідача борг в сумі 500 доларів США та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 16.01.2019 позов прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито та розгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 12.02.2019.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає частково в сумі 400 доларів США , поскільки решту боргу за позовом у сумі 2300 грн. йому винна позивач ОСОБА_1

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 26.11.2018, вбачається, що ОСОБА_2 (паспорт серії НЕ 698901 виданий Канівським РС УДМС України 06.08.2013) взяв в борг кошти у ОСОБА_1 в сумі 500 (пятсот) доларів США. Зобов'язується повернути кошти на протязі семи днів, тобто до 03.12.2018 (а.с. 18).

Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У справі № 6-63 цс13 , № 6-50 цс 16 та в інших справах Верховний Суд України зробив правовий висновок у відповідності до якого: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.»

Оцінюючи зміст розписки, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказана розписка містить всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містять посилання на отримання цих коштів, суму позики та строк позики та їх повернення, тому повинні бути розцінені саме як документ-договір позики.

Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, необхідно зазначити наступні обставини.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки судом встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 500 доларів США, а тому цю суму боргу слід перевести в національну валюту з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 12.02.2019 (день винесення рішення), який складає 27,06 гривень за 1 долар США ( а.с. 19).

Таким чином сума боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, в переведенні на національну валюту становить 500 доларів США * 27,06 = 13530,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 500 доларів США основного боргу, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 12.02.2019, складає 13530,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача сплату судових витрат по справі в сумі 768,40 грн., які сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 265,268, 273 ЦПК України, ст.ст. 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН -НОМЕР_2, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, заборгованість за договором позики від 26.11.2018 в сумі, що станом на 12.02.2019 згідно курсу НБУ складає 13530,00 (тринадцять тисяч пятсот тридцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН -НОМЕР_2, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий О . М . Льон