Ухвала

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 214/1190/19

провадження № 61-22002ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс - КР», третя особа - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс - КР» (далі - ТОВ «Житлосервіс - КР») про зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовувала тим, що неповнолітній ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , де раніше проживали її родичі. Спірну квартиру ОСОБА_2 успадкувала після смерті її дідуся - ОСОБА_3 . На момент оформлення права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 існувала заборгованість за послуги з утримання прибудинкової будинку на території у розмірі 2 366,44 грн. На час виникнення заборгованості ОСОБА_2 у квартирі не проживала, не користувалася вказаними послугами та не була власником житла. Через наявну заборгованість з оплати за комунальні послуги ОСОБА_2 не може отримати субсидію, скористатися державними гарантіями для захисту своїх житлових прав. Ураховуючи наведене, просила зобов`язати ТОВ «Житлосервіс - КР» списати заборгованість на особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 за нараховані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2 366,44 грн., встановити юридичний факт відсутності заборгованості та послуг за отримання будинку та прибудинкової території у ОСОБА_2 перед ТОВ «Житлосервіс - КР» за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати, що заборгованість нарахована без достатніх правових підстав.

Рішенням Саксаганського районного суду від 02 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Саксаганського районного суду від 02 липня 2019 року залишено без змін.

У груді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 2 366,44 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).

У справі також заявлено вимоги немайнового характеру щодо встановлення юридичного факту відсутності заборгованості та послуг за утримання будинку та прибудинкової території.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зважаючи на предмет спору, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню з підстав, зазначених у підпункті «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс - КР», третя особа - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко