П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Цуркан І.І., за участю представника заявника Співак А.І. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2019 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Павлової Ж.П. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 487/3076/19, номер провадження 22-ц/812/2159/19) за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Запольського В`ячеслава Миколайовича,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Запольського В.М. щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

В скарзі заявник зазначає, що 29 березня 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» направив до Заводського ВДВС м. Миколаїв заяву про примусове виконання рішення суду від 14.02.2019 року, в якій банк просив прийняти до примусового виконання дублікат судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2009 року по справі № 2-н-228/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 22524,21 грн та судових витрат. Старшим державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаєва Запольським В.М. було повернуто стягувачу виконавчий документ №2-н-228/09 від 20.03.2009 року без прийняття до виконання у зв`язку з відсутністю РНОКПП боржника. Але останнім не було вчинено дій, направлених на одержання даної інформації шляхом направлення відповідних запитів.

Тому просив суд визнати незаконним дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Запольського В.М. щодо винесення 04.04.2019 року повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та скасувати повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 04.04.2019 року (а.с. 2-3).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Запольського В`ячеслава Миколайовича (а.с. 38-39).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що користування базами доступу до відповідних реєстрів є правом, а не обов`язком виконавця. Одночасно суд зазначив, що стягувач має можливість звернусь до суду для виправлення недоліків, які має виконавчий документ.

Не погодившись з судовим рішенням, представник АТ «Ощадбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що відсутність у виконавчому документі будь-якої інформації щодо боржника, зокрема ідентифікаційного номеру, не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах. Також вказує на те, що судовий наказ було видано у 2009 році, коли Закон «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час ухвалення судового наказу, не передбачав обов`язкового зазначення у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника (а.с. 46-48).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Інші учасники справи, належно повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ №2-н-228/09 від 20.03.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія Корабельного відділення №8310 ВАТ «Ощадбанку» заборгованості по кредитному договору в розмірі 22 524,21 грн., а також судових витрат у розмірі 127,62 грн. і витрат з інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 15 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2019 року видано дублікат вищевказаного судового наказу.

14.02.2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження.

04.04.2019 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Запольським В.М. у відповідності до вимог п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувачу судовий наказ №2-н-228/09 від 20.03.2009 року підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що в останньому не вказано РНОКПП боржника ОСОБА_2 .

За змістом частини п`ятої статті 26 цього Закону України виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Метою виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження є примусове виконання судових рішень (стаття 1 і 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Між тим, відмовляючи у задоволенні скарги, суд керувався тим, що поданий стягувачем виконавчий документ, який виданий цим же судом, не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження» і дії державного виконавця є правомірними.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони суперечать нормам матеріального права, які визначають метою виконавчого провадження своєчасність виконання судових рішень і захист прав та інтересів стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 25 червня 2014 року (справа N 6-62цс14). Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку не відступала.

З посиланням суду на практику Верховного Суду, зокрема постанову від 27.11.2018 року по справі № 806/1376/17 погодитись не можна, оскільки зазначена справа була розглянута в порядку адміністративного судочинства, в той час як постанови Касаційного цивільного суду у складі ВС від 22.08.2018 року № 471/283/17-ц|61-331св18, від 26.12.2018 року № 749/1181/16-ц|61-1115св18, від 27.12.2018 року № 469/1357/16-ц|61-32698св18 мають інші правові висновки.

Європейський суд з прав людини у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява N 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, не врахував, що відсутність у виконавчому документі будь якої інформації щодо боржника, зокрема, відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Отже, ухвала суду першої інстанції винесена з недодержанням до вимог статті 376 ЦПК України, та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги.

З урахуванням того, що апеляційна скарга подана стягувачем на стадії виконання судового рішення, яке є завершальною стадією судового розгляду, а судовий збір ним сплачено при зверненні до суду з позовом, апелянт не ніс витрати по сплаті судового збору, подаючи апеляційну скаргу. Тому відповідно до положень частини першої, другої та шостої статті 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 441 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2019 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Запольського В`ячеслава Миколайовича щодо винесення 04 квітня 2019 року повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та скасувати зазначене повідомлення.

Стягнути з Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва на користь держави судові витрати в розмірі 1921 грн. 00 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2019 року