Справа № 465/1378/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3514/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Куцика І.Б.,

позивачки ОСОБА_1 та

її представника-адвоката Шморгуна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 25.10.2017 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стверджувала, що спільне життя у них не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного, а відтак збереження сім`ї є неможливим.

Сторони дійшли згоди, що син залишиться проживати разом із позивачкою за адресою її проживання, однак відповідач відмовляється добровільно забезпечувати дитину, а тому позивачка просила також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також - з урахуванням того, що вона займається вихованням і доглядом за дитиною - просила стягувати аліменти і на її утримання у розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідача і до досягнення дитиною трьох років (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Шлюб, укладений 25 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , що видано Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 3569, розірвано.

Ухвалено шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалено рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 14 березня 2019 року і досягнення дитиною трьохрічного віку.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 70-73).

Дане рішення в частині стягнення аліментів на дитину та її матір оскаржив відповідач ОСОБА_2 .

Апелянт просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати і „справу повернути на новий розгляд до першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що судом не було враховано його доводів „щодо (його) сумніву, що (він) є батьком ОСОБА_3 , а також того, що він „брав шлюб будучи неповнолітнім і під тиском ОСОБА_1 та її батьків.

Вважає, що частиною 4 статті 84 Сімейного кодексу України право дружини з якою проживає дитина на утримання від чоловіка обумовлено можливістю останнього надавати таку матеріальну допомогу (а.с. 81-83).

Позивачка подала до суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Апелянт, будучи своєчасно (12.12.2019 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 23.12.2019 року як судовою повісткою (а.с. 93), так і SMS-повідомленням на зазначений ним у апеляційній скарзі телефон (а.с. 96), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За своєю правовою природою аліментами є кошти на утримання дитини.

Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1), і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2).

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач „брав шлюб будучи неповнолітнім і під тиском ОСОБА_1 та її батьків, не можуть прийматися до уваги, оскільки статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і закон не пов`язує цей обов`язок з перебуванням чи не перебування батьків дитини у шлюбі.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стверджується, що його батьком є ОСОБА_2 (а.с. 8).

Як стверджується матеріалами справи, мама відповідача в інтересах останнього зверталася до суду з позовом у якому ставила під сумнів його батьківство стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак ОСОБА_2 , досягнувши повноліття, сам подав до суду заяву про залишення цього позову без розгляду (а.с. 55-56).

Порядок оспорювання батьківства передбачено Сімейним кодексом України і цей порядок передбачає звернення до суду з відповідним позовом.

Апелянтом не було подано до суду жодних доказів про те, що він хоча б звертався до суду з відповідним позовом, а відтак доводи його апеляційної скарги „щодо (його) сумніву, що (він) є батьком ОСОБА_3 також до уваги прийматися не можуть.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років (частина 2) і таке право вона має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, саме на чоловіка покладається обов`язок доведення суду за допомогою належних та допустимих доказів факту його неспроможності надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина віком до трьох років.

Як вже зазначалося вище, батьківство відповідача (апелянта) стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 8), а факт проживання малолітнього з мамою (позивачкою) відповідачем і не оспорюється.

В той же час, відповідачем, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було подано жодних доказів (зокрема про стан його здоров`я та матеріальне становище; наявність у нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до чинного законодавства, чи наявність інших обставин, що мають істотне значення), які б спростовували твердження позивачки про можливість відповідача надавати їй матеріальну допомогу до досягнення дитиною трьох років і могли б бути правовою підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що право дружини з якою проживає дитина на утримання від чоловіка обумовлено можливістю останнього надавати таку матеріальну допомогу також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.