Справа № 234/1085/19
Провадження № 2/234/1225/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Сторчай А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Донецького національного медичного університету (далі ДонНМУ) про визнання протиправним та скасування наказу №01/08/2-з від 08.01.2019 року «Про припинення трудового договору» та поновлення його на посаді проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн..

Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він з 01.12.2014 року працював у ДонНМУ на посаді проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи, але наказом ректора №01/08/02-з від 08.01.2019 року «Про припинення трудового договору» його протиправно було звільнено із займаної посади за ч.1 ст.41 КЗпП України, у зв`язку із нібито одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків заступника керівника установи. Із наказом про звільненням він не згоден, оскільки з його змісту незрозуміло, в чому конкретно полягало одноразове грубе порушення трудових обов`язків, посилання в наказі на заяви про вчинення кримінальних правопорушень є грубим порушенням ст.62 Конституції України, оскільки особа вважається невинуватою, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, із вимогою надати пояснення до нього ніхто не звертався. Також, на думку позивача, він не є суб`єктом застосування ч.1 ст.41 КЗпП України, оскільки відповідно до посадової інструкції його посада відноситься до категорії керівників та функціональні обов`язки полягають у веденні адміністративно-господарської роботи, що не пов`язано із навчально-виховним або науковим процесом, у зв`язку із чим посада, на якій він перебував, не відноситься до заступника керівника, тому його звільнення за ч.1 ст.41 КЗпП України є незаконним.

Крім того, звільнення за рішенням адміністрації, з посиланням на заяви про вчинення кримінальних правопорушень, призвело до виникнення у позивача моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків, які виразилися у завданні шкоди авторитету серед працівників та родичів, погіршенню трудової репутації, психоемоційному перевантаженню, вимусило прикладати додаткових зусиль для відновлення звичного укладу життя. Все це призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 10000,00 грн..

Від позивача ОСОБА_1 09.12.2019 року надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу у його та представника відсутності, задовольнити позовні вимоги тільки в частині стягнення моральної шкоди, та зазначив, що наказом ректора ДНМУ №04/15/1-п від 12.04.2019 року наказ №01/08/2-з від 08.01.2019 року був скасований та він був поновлений на займаній посаді, станом на 30.11.2019 року заробітна плата за час вимушеного прогулу відповідачем виплачена повністю.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №01/08/2-з від 08.01.2019 року «Про припинення трудового договору», поновлення ОСОБА_1 на посаді проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - закрито, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ректора ДонНМУ Кондратенка П.Г. №01/08/2-з від 08.01.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи на ставку 08.01.2019 року, через одноразове грубе порушення трудових обов`язків заступника керівника установи, згідно ст.41 пункту 1 КЗпП України. Згідно преамбули до наказу, він був прийнятий на підставі акту комісії з перевірки ефективності використання фінансових коштів, виділених на ремонтні роботи в навчальних приміщеннях міжнародного медичного факультету і медичного №2 факультетів, а також в гуртожитку № АДРЕСА_1 університету в АДРЕСА_2 , затвердженої наказом по ДНМУ від 20.11.2018 року №418 та службової записки помічника ректора Нестерова С. ОСОБА_3 від 17.12.2018 року, заяви «Про скоєння кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України», заяви №1817 від 11.12.2018 року «Про скоєння кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч.2 ст.190, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364, ч.1 ст.358 КК України», акту про відмову надати пояснення від 04.01.2019 року, акту перевірки вихідної документації по канцелярії у м. Кропивницькому.

Згідно пункту 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, у пункті 22 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, попередня робота працівника. Згідно абзацу 2 п.27 даного Пленуму, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (ст. 147-1 КЗпП України).

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Також, згідно, ст. 152 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу.

Судом встановлено, що наказом в.о. ректора ДонНМУ Сустрєтова А.С. №04/15/1-п від 12.04.2019 року скасовано наказ №01/08/2-з від 08.01.2019 року «Про припинення трудового договору» та поновлено на посаді проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи ОСОБА_1 з 15.04.2019 року з виплатою середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Таким чином, відповідач до вирішення по суті судом позову ОСОБА_1 прийшов до переконання, що звільнення позивача з посади проведено з порушенням закону, у зв`язку з чим поновив його на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення завданої йому моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону передумовою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до вказаних у статті наслідків.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. ОСОБА_1 обґрунтував тим, що незаконне звільнення за рішенням адміністрації, з посиланням на заяви про вчинення кримінальних правопорушень, призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків, які виразилися у завданні шкоди авторитету серед працівників та родичів, погіршенню трудової репутації, психоемоційному перевантаженню, вимусило прикладати додаткових зусиль для відновлення звичного укладу життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини у даній справі, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідки, що наступили, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн..

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.08.2018 року представляти його інтереси, на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення. Адвокатом Ткаченко О.П. долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1683, однак представляв інтереси ОСОБА_1 в Краматорському міському суді на підставі довіреності.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_5 надано розрахунок фактичних витрат пов`язаних з наданням правової допомоги позивачу у цивільній справі, які складаються із вартості проїзду для участі у підготовчому засіданні 14.02.2019 року та 22.03.2019 року, проживанні у готелі 07.05.2019 року та вартість проїзду для участі у судовому засіданні 07.05.2019 року із долученням квитків на поїзд, квитанції на підтвердження проживання у готелі та чеку на пальне, однак договору на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг та розрахунку таких витрат суду не надав.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачем не доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу, а тому у суду відсутні підстави для задоволення цих вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), тому у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, з відповідача ДонНМУ на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений ним судових збір пропорційно (10%) задоволеним вимогам, у розмірі 76,84 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 4, 137, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Донецького національного медичного університету (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 39, юридична адресе: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 27) про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Донецького національного медичного університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Донецького національного медичного університету на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 76 (сімдесят шість) грн. 84 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.12.2019 року.

Суддя В. О. Заборський