Справа № 414/218/17
Провадження № 22-ц/810/386/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря Перішкіна Т.М.

представника суб'єкта оскарження ОСОБА_1,

учасники справи: стягувач - ОСОБА_2, боржник - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», державний виконавець - Мурихін Сергій Володимирович, начальник відділу - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною скаргою, яку мотивувала тим, що на виконанні у Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходився виконавчий лист, виданий Кремінським районним судом Луганської області 29 серпня 2017 року у справі №414/218/17, про стягнення з боржника ПАТ КБ «Приватбанк» на користь стягувача ОСОБА_2 суми депозиту у розмірі 101227 грн., з приводу чого відкрито виконавче провадження №54703911.

В подальшому це виконавче провадження було передано для виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

На момент звернення зі скаргою рішення не виконано.

У постанові державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС) про прийняття виконавчого провадження від 15 березня 2018 року зазначено, що 01 грудня 2017 року директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про передачу виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для подальшого виконання.

Граничний термін винесення постанови про прийняття виконавчого провадження (з урахуванням максимальних строків поштового обігу) відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень сплив ще 20 грудня 2017 року, тобто посадовими особами ДВС допущена затримка прийняття виконавчого провадження на строк майже трьох календарних місяців, що потягло за собою затримку у виконанні рішення суду.

ОСОБА_2 з цього приводу надіслана скарга на ім'я начальника ВПВР ДДВС від 05 березня 2018 року, яка отримана 12 березня 2018 року, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» останнім була допущена неправомірна бездіяльність, оскільки протягом розумного строку скарга розглянута не була, порушення не усунуті, відповідь на скаргу не надана.

Заявник просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з невиконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 29 серпня 2017 року у справі №414/218/17; визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з неналежного розгляду скарги ОСОБА_2 від 05 березня 2018 року; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, зокрема, накласти арешт на відповідні рахунки боржника та здійснити з них примусове списання коштів у сумі стягнення за рішенням суду.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо невиконання судового рішення за виконавчим листом, виданим Кремінським районним судом Луганської області у справі №414/218/17 від 29.08.2017.

Визнано неправомірною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 з неналежного розгляду скарги стягувача ОСОБА_2 від 05.03.2018.

У задоволенні вимог скарги в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає, що вказана ухвала неправомірна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати її , в задоволені скарги ОСОБА_2 відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що головним державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції України у Дніпропетровській області на виконання постанови Директора від 01.12.2017 року лише 15.02.2018 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження №54703911, також не враховано строки пересилання тих чи інших процесуальних документів офіційно поштовою кореспонденцією.

Крім того, не враховано час, необхідний на попереднє опрацювання вхідної кореспонденції згідно з Інструкцією з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженою наказом Міністра юстиції України від 02.07.2012 року №973/5 (зі змінами), якою передбачено певний порядок доставки та передачі документів, і якою робота з незареєстрованими документами не дозволяється. Оскільки Департамент ДВС є структурним підрозділом МЮУ, то вся кореспонденція, що надходить до міністерства, його апарату, проходить попереднє опрацювання, реєстрацію. Щодо начебто невідповіді начальника відділу на скаргу ОСОБА_2, то така відповідь надана в передбачений законом строк 16.04.2018 року простою поштовою кореспонденцією, оскільки інше не передбачено законом.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою. Посилається на практику Європейського суду з прав людини, якою неодноразово підкреслено, що відсутність належно організованих внутрішніх процедур або надмірне навантаження на персонал державних органів не можуть бути поважними причинами для порушення строків здійснення виконавчих дій, встановлених законом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Стахова Н.В., Яреська А.В.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 10 грудня 2018 року, ухвалою суду від 26 грудня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 11 січня 2019 року об 11 - й год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.01.2019 року вилучено суддю Стахову С.В. у зв'язку із перебуванням на лікарняному, новий суддя у складі колегії суддів Єрмаков Ю.В.

Заслухавши суддю-доповідача, представника суб'єкта оскарження ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29 серпня 2017 року Кремінським районним судом Луганської області видано виконавчий лист № 414/218/17 про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суму депозиту у розмірі 101227 грн. (а.с. 42 т. 2).

05 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого листа (а.с. 41 т. 2).

15 вересня 2017 року головним державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Черновою Л.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54703911 за виконавчим листом Кремінського районного суду Луганської області №414/218/17 від 29 серпня 2017 року про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суми депозиту у розмірі 101227 грн.

15 вересня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Черновою Л.В. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №54703911 до зведеного виконавчого провадження №11355726, яке знаходиться на виконанні у Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 49 т. 2).

04 грудня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Черновою Л.В. винесено постанову про виведення виконавчого провадження №54703911 із зведеного виконавчого провадження №11355726 у зв'язку із відкриттям апеляційного провадження (а.с. 50-51 т. 2).

04 грудня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Черновою Л.В винесено постанову про повернення виконавчого листа №414/218/17 від 29 серпня 2017 до суду, що його видав, у зв'язку із відкриттям за ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року апеляційного провадження за скаргою ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначена постанова скасована постановою начальника Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Овсюк О.А., оскільки ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року у справі №414/218/17 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року залишено без змін.

15 лютого 2018 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Черновою Л.В. винесено постанову про передачу виконавчого листа Кремінського районного суду Луганської області №414/218/17 від 29 серпня 2017 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у строк до 15 лютого 2018 року.

15 березня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 54703911, в якій зазначено, що 01.12.2017 року Директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про передачу цього виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для подальшого виконання (а.с. 3, 16, 69 т. 2).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_2 просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця з невиконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 29 серпня 2017 року по справі №414/218/17 з підстав затримки прийняття державним виконавцем виконавчого провадження до виконання на три місяці.

Крім того, просила визнати неправомірною бездіяльність начальника ВПВР ДДВС від 05 березня 2018 року, оскільки останнім 12 березня 2018 року була отримана її скарга з приводу бездіяльності державного виконавця, але в порушення вимог ч. 3 ст. 74 Закону протягом розумного строку скарга розглянута не була, порушення не усунуті, відповідь на скаргу не надана.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про прийняття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем Мурихіним С.В. з порушенням строків, визначених діючим законодавством, що, в свою чергу, потягло за собою відповідну затримку у проведенні необхідних виконавчих дій, а отже державним виконавцем Мурихіним С.В. під час примусового виконання рішення суду у передбачені законом та розумні строки не були вжиті необхідні та достатні заходи для виконання вищевказаного судового рішення.

Визнаючи неправомірною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ ОСОБА_3В з неналежного розгляду скарги стягувача ОСОБА_2 від 05.03.2018 року, суд виходив з недоведеності протягом розгляду справи належними доказами надіслання скаржнику листа-відповіді на виконання покладених на начальника обов'язків.

Відмову у задоволенні скарги в частині зобов'язання державного виконавця негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, зокрема, накласти арешт на відповідні рахунки боржника та здійснити з них примусове списання коштів у сумі стягнення за рішенням суду, суд мотивував виконанням рішення суду станом на час розгляду скарги.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Згідно ст. 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судових рішень покладено законом на органи Державної виконавчої служби України, а порядок виконання визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справах "Іммобільяре Саффі" проти Італії", 22774/93, 28.07.1999, § 63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40., а також "Півень проти України", "Жовнір проти України", "Шмалько проти України", "Ромашов проти України").

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засади розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5, вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою (приватним виконавцем або його помічником) і реєструється у Системі в день її надходження. У разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється невідкладно після відновлення функціонування Системи.

У пункті 9 розділу V «Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 року, про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов'язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

З реєстраційно-контрольної картки виконавчого провадження (а.с. 224 т. 2) та пояснень, наданих у судовому засіданні представником посадових осіб ДВС вбачається, що зазначене виконавче провадження надійшло до Міністерства юстиції України 26.02.2018 року. Після цього 27.02.2018 року Міністром юстиції України було проставлено візу про передання виконавчого провадження № 54703911 директору Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, а наступного дня, тобто 28.02.2018 року, останнім було проставлено візу про передання цього виконавчого провадження начальнику Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3

Суд дійшов вірного висновку, що постанова про прийняття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем Мурихіним С.В. з порушенням строків, визначених діючим законодавством, що, в свою чергу, потягло за собою відповідну затримку у проведенні необхідних виконавчих дій, а отже державним виконавцем Мурихіним С.В. під час примусового виконання рішення суду у передбачені законом та розумні строки не були вжиті необхідні та достатні заходи для виконання вищевказаного судового рішення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про необхідність попереднього опрацювання вхідної кореспонденції згідно з Інструкцією з діловодства в Міністерстві юстиції України, якою передбачено певний порядок доставки та передачі документів, не спростовують правильних висновків суду в наведеній частині, оскільки самим скаржником не оспорюються обставини того, що виконавче провадження перебувало у МЮУ з 26.02.2018 року, 27.02.2018 року спрямоване до директора Департаменту ДВС, а відповідно до візи останнього від 28.02.2018 року мало бути передане до Відділу примусового виконання рішень, отже винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження №54703811 до виконання лише 15 березня 2018 року є невиправдано тривалим і порушує правомірні очікування стягувача на своєчасне виконання рішення суду.

Заслуговує на увагу відзив скаржника на апеляційну скаргу суб'єкта оскарження про необхідність застосування до спірних правовідносин усталеною практики Європейського суду з прав людини, якою неодноразово підкреслено, що відсутність належно організованих внутрішніх процедур або надмірне навантаження на персонал державних органів не можуть бути поважними причинами для порушення строків здійснення виконавчих дій, встановлених законом.

Згідно п. 70 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), суд підкреслює особливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомого послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії» [ВП] (Веуеіег V. Italy [GG]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-1 «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п.128, ECHR 2004-ХII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у. справах «Лелас проти Хорватїї» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Веуеlег v. Italy), п. 119).

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Оскільки докази того, що 16 квітня 2018 року на скаргу ОСОБА_2 начальником ВПВР ДВВС МЮУ ОСОБА_3 було надано відповідь за №Г-6014/20.1/20, в якій наголошувалося на черговості задоволення вимог стягувачів, а також зазначалося, що на даний час державним виконавцем здійснюється розподіл коштів між стягувачами у відповідності до вимог ст. 46 Закону країни «Про виконавче провадження», а також вказувалося на недотримання скаржником вимог п. 4 ч. 4 ст. 74 цього Закону, на вимогу суду від 06.09.2018 року не надано, то судом також вірно задоволено скаргу і в цій частині та визнано незаконною бездіяльність начальника відділу.

Є слушним відзив стягувача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу в цій частині, що хоча дійсно Закон України «Про виконавчу службу» не містить імперативної вимоги надсилати відповіді на скарги саме рекомендованим листом, водночас це не звільняє його відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України від обов'язку доведення належними доказами вказаної обставини. Враховуючи несприятливий для скаржника зміст відповіді, начальник відділу мав діяти обачливо та забезпечити належні та допустимі докази правомірності своїх дій з огляду на можливий спір з цього приводу, і надіслання відповіді у такому випадку простою кореспонденцією фактично є відмовою від захисту своєї правової позиції у разі можливого спору в суді і усвідомленим вибором самого суб'єкта оскарження.

Слід взяти до уваги рішення ЄСПЛ по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) від 15 жовтня 2009 р., у п.54 якого зазначено: «Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukrame), N- 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року). Створивши прийняттям недосконалих, неповних та суперечливих нормативних актів певну правову невизначеність з питань діяльності органів ДВС, держава таким чином суттєво обмежила право стягувача на своєчасне отримання присудженого за судовим рішенням, та/або ефективне оскарження бездіяльності посадових осіб держави.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, які зводяться до відсутності доказів спрямування відповіді простою кореспонденцією, не спростовують правильних висновків суду.

Що стосується вимог апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, зокрема, накласти арешт на відповідні рахунки боржника та здійснити з них примусове списання коштів у сумі стягнення за рішенням суду, то в судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 не пояснив, в чому полягає вказана незаконність ухвали. Натомість колегія суддів вважає правильним висновок суду в цій частині як такий, що ґрунтується на матеріалах справи, оскільки станом на час розгляду скарги рішення суду виконане, кошти отримані стягувачем 16.05.2018 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених статтею 375ЦПК України підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 15 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: