Провадження № 2-сз/761/118/19
У Х В А Л А

18 листопада 2019 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою, відповідно до якої просив повернути помилково сплачений судовий збір за розгляд справи за позовом до АТ «Таскомбанк», оскільки позивач мав право не сплачувати судовий збір відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки, коли сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, а саме в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Крім того, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначена також і Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2018 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Таскомбанк» про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди.

При подачі вказаної позовної заяви заявником було сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн., що підтверджується Повідомленням-квитанцією від 06.12.2018.

Позивач у своїй заяві вказує, що судовий збір сплачено помилково, оскільки він як споживач фінансової послуги, звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з вказаним позовом послугувало не порушення відповідачем прав позивача як споживача за договором банківського вкладу, а через завдання Банком як юридичною особою матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди позивачу та як наслідок і моральної шкоди з підстав, визначених ст. 22, 23 ЦК України.

При цьому, Законом України «Про захист прав споживачів» визначені випадки, коли споживачу відшкодовується шкода, завдана надавачем послуг. Відшкодування упущеної вигоди не передбачене положеннями Закону та не регулюється його нормами.

Отже, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами, а тому положення ч. 3 ст. 22 Закону щодо звільнення позивача від сплати судового збору застосуванню не підлягають.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви позивача про повернення судового збору, відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.133, 352-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: