ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 520/5613/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2076/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2017 рокуу складі судді Луняченка В.О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ « Укрсоцбанк», третіх осіб без самостійних вимог: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. про визнання часткового недійсним іпотечного договору.

Позивачка посилалася на те, що 27 жовтня 2006 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2006/686-Ф03.7/38 від 27 жовтня 2006 року на суму 50810 доларів США.

Укладеним іпотечним договором передбачено передачу іпотекодавцем в іпотеку іпотекодержателю майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер № 180, розрахунковою площею 55,96 квадратних метрів, що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку № 3 об`єкта будівництва, та будується за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивачка вважає, що під час укладення договору законодавством України не була передбачена можливість передачі в якості предмета іпотеки майнових прав, а тому, іпотечний договір від 27 жовтня 2006 року в частині передачі в іпотеку майнових прав просила визнати недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» за участю третіх осіб Приватного підприємства «Прогрес-Риелт», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.Т. про визнання іпотечного договору від 27 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», недійсним в частині передачі в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2006/686-Ф03.7/38 від 27 жовтня 2006 року майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер № 180, розрахунковою площею 55,96 квадратних метрів, що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку № 3 об`єкта будівництва, та будується за адресою : АДРЕСА_1 ; а саме п. 1.1.1. предмет іпотеки договору про інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/ПР-З-45, що укладений між Позичальником та Приватним підприємством «Прогрес-Риелт», а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (прибутковий касовий ордер, платіжне доручення, квитанція тощо) ( а.с. 65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позов (а.с. 71-72).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення норм ст. 256 ЦК України не враховано, що оспорюваним пунктом іпотечного договору передано в іпотеку банку майнові права на квартиру, які належать ОСОБА_1 , тому вона має право на оспорення зазначеного договору в судовому порядку та строк позовної давності нею не пропущено.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущено строк позовної давності на вимогу про визнання частково недійсним правочину, заявлений більше чим через десять років після його укладання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступного.

Встановлено, що 12 січня 2006 року ОСОБА_1 уклала з Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» договір інвестування № ЗБ/ПР -3-45 про інвестування об`єкту будівництва - новозбудованого майна квартири будівельний номер № 180, розрахунковою площею 55,96 квадратних метрів, що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку № 3 об`єкта будівництва, та будується за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 10-12).

27 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2006/686-Ф03.7/38 за умовами якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 50810 доларів США на строк до 2026 року зі сплатою 12,45% на фінансування інвестування житла квартири будівельний номер 180 розрахунковою площею 55,96 кв.м., що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до договору інвестування від 12 січня 2006 року №ЗБ/ЦР-3-45, укладеним між позичальником та ПП «Прогрес-Ріелт» ( а.с. 4-6).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2006/686-Ф03.7/38 від 27 жовтня 2006 року в цей же день між банком та позичальником був укладений іпотечний договір предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер № 180, розрахунковою площею 55,96 квадратних метрів, що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку № 3 об`єкта будівництва, та будується за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1.1. цього договору предмет іпотеки договору про інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/ПР-З-45, що укладений між Позичальником та Приватним підприємством «Прогрес-Риелт», а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (прибутковий касовий ордер, платіжне доручення, квитанція тощо) ( а.с. 7-12).

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва внесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VІ " Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до Закону України №898-ІV " Про іпотеку».

ОСОБА_1 у 2017 році оспорює договір іпотеки, укладений між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» 27 жовтня 2007 року.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права тільки після ухвалення Верховним Судом України постанови у справі №6-8цс13 від 17 квітня 2013 року, якою дав висновки лише у 2013 році, не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ч.1 ст. 257 ЦК).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заяви про поновлення пропущеного строку позивачка не подавала.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення норм ст. 256 ЦК України не враховано, що оспорюваним пунктом іпотечного договору передано в іпотеку банку майнові права на квартиру, які належать ОСОБА_1 , тому вона має право на оспорення зазначеного договору в цій частині договору є безпідставними.

За загальними правилами, встановленими ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір не може бути визнано недійсним судом, якщо сторони пройшли всі стадії його укладення - досягнення згоди з усіх істотних умов договору; надання цій згоді необхідної форми, якої вимагає закон ; передання майна у випадках, встановлених законом; державна реєстрація договору у випадках, коли така вимагається законом.

Оскільки, на момент вчинення сторонами іпотечного договору 27 жовтня 2006 року сторони дійшли згоди всіх умов договору, добровільно підписали його, за формою договір відповідав вимогам закону на момент його укладення, доказів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 оспорюваною частиною договору не надано, то відсутні підстави для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотека майнових прав стала можлива лише з набранням чинності Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року не є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, які власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом її застави.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом, вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов1язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестуваннґ0 не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Законодавством не передбачено, та не було передбачено прямої заборони передачі майнових прав у договір застави, а навпаки, зазначено, що майнові права входять до переліку майна, яке може виступати таким.

Тому майнове право, яке можна визначити як «право очікування» є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» ( в редакції на дату укладення договору іпотеки) встановлювала, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Оскільки наявність такого твердження в Законі України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» ( в редакції на дату укладення договору іпотеки) законодавчо закріплювала можливість укладення договорів іпотеки в тому числі стосовно майнових прав на незавершений будівництвом об`єкт нерухомості, то відсутні підстави для задоволення позову щодо визнання договору іпотеки в частині передачі майнових прав на незавершений об`єкт будівництва.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Після закінчення будівництва іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість, та ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки, відповідно до умов іпотечного договору.

В результаті встановленого та на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки рішен6ня суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: