ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/685/19Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/1109/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Писаренко Н.О.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року, постановлене суддею Ковтуновичем О.В., у цивільній справі № 609/685/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Ідея Банк" про захист прав споживачів, в обґрунтування якого зазначив, що згідно укладеного між ним та ПАТ «Ідея Банк» 16 вересня 2016 року кредитного договору № Р29.330.70326, йому було надано кредит на поточні потреби в сумі 19999грн., однак в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з ним не було проведено переддоговірної роботи та не повідомлено про орієнтовний розмір кредиту. З огляду на визнання Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року п. 1.12 кредитного договору, який передбачав щомісячну сплату комісії за обслуговування кредиту, нікчемним, вважав, що сплачена ним комісія за період з 31.10.2016 року до 24.01.2018 року в сумі 13 715, 48 грн. підлягає поверненню. Крім цього, просив стягнути з відповідача штрафні санкції, передбачені ст. 625 ч. 2 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання в частині повернення йому сплаченої комісії, а зокрема, три проценти річних, розмір яких складає 704, 56 грн. та інфляційні збитки в розмірі 2 427, 64, а також судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року позов задоволено частково. Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 13 715,48 грн. у зв`язку з нікчемністю п.1.12 Договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року, три проценти річних від простроченої суми за весь період, що становить на дату подання позову 704,56 грн., інфляційні збитки у розмірі 2 427,56 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ "Ідея Банк" просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невірне застосування судом норм матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних правовідносин вимог ст.ст. 525, 526, 549 ЦК України. Зокрема, з урахуванням тієї обставини, що одночасно з прийняттям постановою Тернопільського апеляційного суду від 27.12.2018 року рішення про визнання нікчемним п. 1.12. кредитного договору від 16.09.2016 року не застосовувались наслідки недійсності правочину, не встановлювався розмір сум, які підлягали поверненню позивачу і не вирішувалось питання про таке повернення коштів, а також, приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами договору, згідно п. 2.1. якого повернення кредиту ОСОБА_1 здійснювалось виключно на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, поточних рахунків з метою обслуговування кредитної заборгованості позивачу не відкривалось, вважає що позивачем не доведено наявності в діях банку вини і протиправної поведінки, які б свідчили про склад цивільного правопорушення, і як наслідок - могли б стати підставою для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки без попереднього письмового звернення позивача, який з 27 грудня 2018 року жодного разу не звертався в банк з такою заявою та не вчиняв жодних дій з приводу повернення коштів, банк не мав можливості зарахувати (повернути) плату за обслуговування кредитної заборгованості (сплачену комісію).

Також, звертає увагу що банком самостійно здійснено сторнування (повернення) сплаченої ОСОБА_1 плати за обслуговування кредитної заборгованості та, у зв`язку з наявністю на той час у нього заборгованості по кредиту (тілу) та прострочених процентах за користування кредитом, проведено наступні коригування: суму в розмірі 3 204 грн. 74 коп. було спрямовано на погашення кредиту; суму в розмірі 672 грн. 19 коп. було спрямовано на погашення процентів (в тому числі, прострочених); суму в розмірі 8 грн. 11 коп. було спрямовано на погашення пені за прострочення основного боргу. Залишок коштів в розмірі 9 755 грн. 73 коп. було спрямовано на транзитний рахунок, який підлягав поверненню ОСОБА_1 на його першу вимогу.

Вважає, що ОСОБА_1 підлягає поверненню сума в розмірі 9 755 грн. 73 коп..

У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою, а рішення суду - таким, що скасуванню не підлягає.

Звертає увагу, що при розгляді судом апеляційної інстанції спору про визнання нікчемним пункту договору щодо нарахування банком комісії не було застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, так само як і не була заявлена така вимога позивачем. Після оголошення своєї постанови суд роз`яснив про необхідність звернення з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що й було ним зроблено.

Зазначає, що за п.1.12 кредитного договору, який визнано нікчемним, в період з 31.10.2016 року по 24.01.2018 року ним сплачено 13 715,48 грн., які банк отримав незаконно. Зобов`язання ним виконано в повному обсязі 21.09.2017 року, а банк користується коштами в сумі 13 715,48 грн. по цей час.

Вважає, що сума боргу з урахуванням санкцій (704,56 грн.- відсотків за користування грошовими коштами; 2 427,64 грн.- інфляційних збитків), що підлягають йому до відшкодування банком складає 16 847,68 грн.

Посилання відповідача на відсутність у нього об`єктивної можливості зарахувати (повернути) йому плату за обслуговування кредитної заборгованості без попереднього письмового звернення позивача не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах справи наявна претензія до банку з вимогою повернення зазначених коштів та вказаний конкретний банківський рахунок для їх повернення.

Що стосується повернення йому банком в зв`язку з незаконним отриманням суми лише в розмірі 9 755, 73 грн., вважає що відповідачем не може бути використана на власний розсуд сплачена ним комісія, розмір якої складав 13 715, 48 грн., без узгодження з ним. Якщо банк вважає, що в нього наявна заборгованість за кредитом, то він вправі звернутися до суду і довести це в судовому порядку.

В частині вимог, у задоволенні яких судом було відмовлено (про стягнення витрат на правову допомогу), позивач ОСОБА_1 рішення суду в даній справі не оскаржував, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник відповідача АТ "Ідея Банк" у судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України дає суду право провести розгляд справи в його відсутності.

Представник позивача Писаренко Н. О. В судовому засіданні апеляційної скарги не визнала з підстав, наведених у письмовому відзиві, просила таку залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представник позивача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р29.330.70326, згідно якого останньому було надано кредит в сумі 19 999 грн.

Згідно виписки по особових рахунках у період з 16.09.2016 року до 06.11.2018 року ОСОБА_1 було здійснено тринадцять платежів на загальну суму 34274,40 грн., з яких банком зараховано: 16 080, 58 грн. - на погашення тіла кредиту; 3 024, 90 грн. - на погашення процентів за користування кредитними коштами; 13 715, 48 грн.- на погашення комісії за обслуговування кредиту; 1 453, 44 грн. - інші штрафні санкції.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2018 року в справі № 609/371/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Ідея Банк" про захист прав споживачів, а саме: визнання нікчемними п.1.12, п.1.14 договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року, визнання договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року виконаним позичальником ОСОБА_1 , стягнення з ПАТ «Ідея Банк» незаконно отриманої від позичальника суми коштів у розмірі 14 804,27 грн., що складається з надлишково стягнутої відповідачем суми сплати по кредиту в розмірі 10568,72 грн., незаконно отриманої вартості придбання пакету послуг «Повернемо загублене» в розмірі 300 грн., вартості неправомірно стягнутого страхового платежу, сплаченого за рахунок кредитних коштів на користь пов`язаної особи банку в розмірі 3 935, 55 грн. - відмовлено

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання нікчемним п.1.12 кредитного договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року - скасовано, Постановлено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання нікчемним п.1.12 кредитного договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року задоволено та визнано п.1.12 кредитного договору нікчемним. В решті - рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вимоги даної статті закону не підлягають доказуванню встановлені судом у справі № 609/371/18 обставини щодо укладення 16.09.2016 року договору кредиту між ОСОБА_1 та АТ "Ідея Банк", а також сплати ОСОБА_1 за вказаним договором комісії на загальну суму 13 715, 48 грн.

Згідно виписки по рахунках за період з 16.09.2016 року до 25.06.2019 року та розрахунку боргу станом на 25.06.2019 року, наданих банком, сума в розмірі 3 204 грн. 74 коп. була спрямована на погашення кредиту; 672 грн. 19 коп. було спрямовано на погашення процентів (в тому числі прострочених); 8 грн. 11 коп. було спрямовано на погашення пені за прострочення основного боргу. Залишок коштів в розмірі 9 755 грн. 73 коп. банком спрямовано на транзитний рахунок.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала за виконання цього правочину.

У відповідності до ч. 2 ст. 216 ЦК Ураїни, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предёявлена будь-якою заінтересованою особою

За ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наявності такої, що набрала законної сили постанови Тернопільського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року в справі № 609/371/18, якою встановлено нікчемність пункту укладеного між сторонами кредитного договору щодо сплати комісії, доведеності її розміру на загальну суму 13 715, 48 грн., а також - з того, що внаслідок невиконання банком зобов`язання з повернення сплаченої позивачу комісії, яке за своєю природою є грошовим, наявні правові підстави для стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду, як таким, що відповідає обставинам справи й зробленим на підставі наявних у справі доказів.

Встановивши, що ОСОБА_1 сплатив банку кошти (комісію) в розмірі 13715,48 грн., передбачені п.1.12 кредитного договору від 16.09.2016 року, який судовим рішенням визнано нікчемним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині повернення цих коштів, а також - нарахованих позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України сум (трьох процентів річних та інфляційних), оскільки зобов`язання з повернення вказаних коштів за своєю природою є грошовим.

Доводи апеляційної скарги АТ "Ідея банк" в частині порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних правовідносин ст.ст.525, 526, 549, які на думку відповідача, підлягали застосуванню колегія суддів відхиляє з урахуванням того, що нікчемний правочин є таким з моменту вчинення, й внаслідок внесення саме банком до змісту кредитного договору умов, які суперечать вимогам закону "Про захист прав споживачів", саме з моменту укладення такого договору й виник у відповідача обов`язок повернути незаконно отримані у позивача кошти у вигляді комісії (а не з часу набрання законної сили відповідного рішення судом щодо стягнення коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та направлення відповідного звернення позивачем).

Підлягають відхиленню колегією суддів й доводи апеляційної скарги банку в частині неврахування судом відсутності в нього можливості зарахувати (повернути) плату за обслуговування кредитної заборгованості у зв`язку з тим, що розмір такої заборгованості не встановлювався рішенням суду та без попереднього письмового звернення ОСОБА_1 , як такі, що спростовуються наявною у матеріалах справи претензією позивача до банку з вимогою повернення зазначених коштів на вказаний банківський рахунок (а.с. 62-65), яка претензія була отримана банком 01.03.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 66), а також - змістом постанови Тернопільського апеляційного суду від 27.12.2018 року в справі № 609/371/18, на аркуші 7 в абз. 6 якої встановлено розмір сплаченої позивачем банку комісії. Крім цього, враховуючи те, що комісія сплачувалась позивачем на рахунок банку, і саме на банк покладено обов`язок надавати виписки по рахунку та відповідні розрахунки заборгованості, для відповідача не складало жодних труднощів з`ясувати розмір сплаченої позивачем комісії.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги в частині наявності у банку обов`язку повернути позивачу комісію лише в сумі 9 755, 73 грн., а не 13 715, 48 грн., як вказано в рішенні суду з посиланням на наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, яка банком самостійно була зарахована шляхом виключення з суми 13715,48 грн., оскільки з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк до суду не звертався і відповідне рішення судом про стягнення такої заборгованості з ОСОБА_1 не ухвалювалось.

Отже, доводи апеляційної скарги ПАТ "Ідея Банк" висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. При вирішенні вказаної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами та вірно застосовано закон, що їх регулює.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч.1 п.1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; ст. 382 ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року- залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 23 грудня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи