АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/135/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Савенко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року у складі судді Савенко О.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до Городищенського РЕМ Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування матеріальної і моральної шкоди -

в с т а н о в и в :

18 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк до десяти днів для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу у зв'язку з тим, що в десятиденний строк позивач не усунув недоліки позовної заяви.

На ухвалу від 13.11.2018 року позивач подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд дійшов невірних висновків. Всі вимоги, викладені судом першої інстанції, апелянт вважає надуманими з метою перешкоджання розгляду справи по суті. Просить скасувати ухвалу та направити на повторний розгляд позовної заяви по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що згідно з частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на такі обставини.

Підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення стало неусунення заявником недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків та роз'яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною та буде йому повернута.

Серед підстав залишення позовної заяви без руху судом вказано, що у позовній заяві не зазначена повна назва суду; не вказано повного найменування учасників справи; відсутній обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; потребує уточнення зміст позовних вимог, остільки у позовній заяві не сформульовано таких і, крім того, вказано про «Визнати системною» протиправною бездіяльність, яка виявилася у ненаданні відповіді на запити від 09.10.2018 року, 13.11.2017 року, 04.12.2017 року, 30.05.2016 року з метою уникнення відповідальності, що призвело до матеріальних збитків. Вимоги позовної заяви суд вказав такими, що не узгоджуються у визначених позивачем формі між собою. Обставини та факти, викладені у змісті позову потребують належного правового обґрунтування і визначення з метою обрання належного способу захисту стороною. Крім того, не зазначено докази, які обґрунтовують обставини у справі, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до позовної заяви, якщо такі здійснювалися; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, суд роз'яснив, що позивачу слід звернути увагу на визначення сторони у спорі, оскільки Городищенський район електричних мереж є структурним підрозділом Публічного Акціонерного Товариства «Черкасиобленерго» та згідно п. 3.1 та п.3.2.1 розділу 3 Статуту ПАТ «Черкасиобленерго» (нова редакція), товариство є юридичною особою і має право на свій розсуд володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, від свого імені набувати майнові та немайнові права і нести обов`язки, виступати позивачем та відповідачем у суді, третейському суді та міжнародних судових органах.

Наявність таких недоліків суд вважав такими, що перешкоджають прийняттю позовної заяви з додатками до розгляду та вони мають бути усунені.

Невиконання вимог вказаної ухвали стало підставою для повернення позовної заяви.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів не може погодитись.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5); відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору (п. 6); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 8); підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч. 6 ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Згідно з ч. 5 цієї статті позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3).

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Разом з тим, у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зокрема, зазначено, що у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Посилання суду на те, що позивач невірно зазначив відповідачем Городищенський РЕМ, оскільки останній є структурним підрозділом ПАТ «Черкасиобленерго», також не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому - і її повернення.

Повноваження суду щодо процедури залучення співвідповідача або заміни первісного відповідача належним відповідачем визначені у ст. 51 ЦПК України. Так, відповідно до норм вказаної статті суд може за клопотанням позивача залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з'ясування предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд може вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов'язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об'єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Таким чином, дослідивши всі вказані районним судом недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви ОСОБА_3. без руху, колегія суддів приходить до висновку, що не усунення їх не може бути підставою для повернення позову.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 262 ЦПК України, не вбачає достатніх підстав для винесення окремої ухвали, про що зазначає апелянт.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) суд апеляційної інстанції вважає, що постановлена місцевим судом ухвала підлягає до скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Судді