КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/9124/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/5176/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чмирук Олександр Валерійович про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом, де просиввизнати недійсним договір дарування 33/100 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що укладений 22 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком Олександром Валерійовичем за реєстровим №1551.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірний договір дарування вчинено всупереч закону, з метою уникнення виконання рішення про стягнення боргу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 33/100 частини земельної ділянки ( адреса: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 ), що укладений 22 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧмирукомОлександром Валерійовичем за реєстрованим №1551.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_3 немає іншого майна, на яке б можливо було звернути стягнення, вчинення договору дарування зазначеної земельної ділянки фактично було направлено на виведення майна ОСОБА_3 з-під звернення стягнення за невиконаними зобов'язаннями, а укладання такого договору порушує права позивача, як стягувача.

Вищевказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що відповідачі, уклавши вищевказаний договір дарування, порушили право позивача на задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а також на право на обов'язковість судових рішень, тобто на ефективний судових захист прав, свобод та інтересів.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, залишенимбез змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 489 587 грн. ( а.с. 4-5, 6-10 ).

На забезпечення вказаного позову ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року накладено арешт на 33/100 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що на праві власності належить ОСОБА_3 ( а.с. 11-12 ).

04 жовтня 2017 року на виконання ухвали про забезпечення позову було відкрито виконавче провадження за №54837840, в рамках якого того ж дня було накладено арешт на зазначену земельну ділянку ( а.с. 134, 135 ).

Постановою державного виконавця Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції у Миколаївській області від 15 травня 2018 року знято арешт з 33/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1 ( а.с. 138 зв. ).

18 травня 2018 року державним реєстратором Іскяндаровою А.Ф. було проведено державну реєстрацію припинення обтяження №22662267 - арешт нерухомого майна, предмет обтяження - земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, 33/100 частки, що належить ОСОБА_3 ( а.с. 136 ).

22 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування 33/100 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧмирукомОлександром Валерійовичем за реєстровим №1551 ( а.с. 74 ).

При посвідченні зазначеного правочину приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком Олександром Валерійовичем було здійснено перевірку, зокрема, наявності відомостей щодо відсутності заборони відчуження вказаного нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою за номером 124744690 від 22 травня 2018 року ( а.с. 88 ).

Відтак, з точки зору другої інстанції, даний правочин укладено з дотриманням положень ст.ст. 717-719 ЦК України та він за формою і змістом відповідає вимогам Закону.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року скасовано постановою державного виконавця Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції у Миколаївській області від 15 травня 2018 року про зняття арешту з 33/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1 ( а.с. 138-139 ).

Таким чином, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, будь-яких обтяжень у відповідності до положень ч. 2 ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на відчуження зазначеної частини земельної ділянку за спірним правочином саме на дату його укладання не існувало.

Окрім цього, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 15 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене, невизнане, оспорене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного, невизнаного, оспорюваного права.

При цьому, позивач посилається на підставу для задоволення позовних вимог на те, що вказаний правочин вчинено з метою уникнення виконання рішення про стягнення боргу.

Однак, правовими підставами для задоволення заявлених вимог вказує положення ст.ст. 229-233 ЦК України, що позбавляє суд можливості на даній стадії розгляду справи визначитись із їх суттю.

На зазначене суд першої інстанції не звернув увагу, недоліки позовної заяви не усунув в порушення вимог ст. 185 ЦПК України і, пославшись лише на положення ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст. 124 Конституції України, помилково ухвалив судове рішення про задоволення позову.

При цьому, його мотивувальна частина містить відомості, що не відносяться до вирішення зазначеного спору між сторонами, зокрема, положення закону щодо забезпечення позову, а резолютивна частина - зазначена як ухвала.

Окрім цього, місцевий суд прийшов до хибного висновку про відсутність у ОСОБА_3 іншогонерухомого майна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що таке наявне в неї ( а.с. 86-87 ), та за рахунок якого позивач може виконати рішення суду, що набрала законної сили.

Не надано судом першої інстанції оцінки і тій обставині, щоОСОБА_2 не є стороною вказаного правочину.

Отже, наведене додатково свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його цивільних правта інтересів даним правочином.

Крім зазначеного, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів відповідно до положень ст.ст.77-80 ЦПК України на підтвердження того, що спірний правочин було вчинено під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок тяжкої обставини, як зазначає позивач.

І насамкінець, з точки другої інстанції, порушене право позивача, як він вважає, не може бути захищене в обраний ним спосіб, оскільки, в разі задоволення його позовних вимог, будуть порушеніправа та інтереси ОСОБА_1, як добросовісного набувача.

Окрім іншого, позивач не позбавлений можливості звернутися за захистом свого порушеного права, як він вважає, в інший, передбачений законом спосіб.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 203, 204, 215, 717-719 ЦК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про залишення позовних вимог без задоволення за їх необґрунтованістю у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права.

Разом з тим, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року по даній справі було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на названу частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 ( а.с. 29-30 ).

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, враховуючи, що суд другої інстанції прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року по даній справі, а саме: накладення арешту на 33/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, який ( зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - підлягають скасуванню.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 129-131 ), зокрема, про те, що ним надано достатньо доказів, які підтверджують недійсність правочину, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва скасовано постанову про зняття арешту відчуженого нерухомого майна, посилання апелянта на інше майно боржника є безпідставним та не підлягає розгляду, на переконання апеляційного суду, враховуючи викладене, не є належною правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

При цьому, суд другої інстанції, відповідно до положень ст. 127 ЦПК України вважає за необхідне продовжити строк для подачі цього відзиву, що визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2018 року ( а.с. 122-123 ), оскільки ОСОБА_2 не мав можливості своєчасно його подати, враховуючи дату отримання вказаної ухвали ( а.с. 127 ).

Окрім цього, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір ( а.с. 107а ) в розмірі 1 057,20 ( 1 762 х 0,4 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чмирук ОлександрВалерійович про визнання правочину недійсним скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Скасувати вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року по даній справі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

Л.П. Сушко