Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 204/9227/13-ц

провадження № 61-26145св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 23 липня 2017 року у складі судді Нізік О. В. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний» (далі - ПАТ «Банк Фамільний») звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2011 року встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні злочину, проте закрито кримінальну справу у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В результаті протиправних дій ОСОБА_1

ПAT «Банк Фамільний» завдано матеріальні збитки станом на 01 грудня 2013 року на загальну суму 352 787,20 грн з яких: 96 605,47 грн - загальна сума отриманих та непогашених на цей час кредитів, та 179 495,90 грн процентів, які позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2014 року, з урахуванням ухвали Красногвардіського районного суду міста Дніпропетровська

від 25 листопада 2014 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фамільний» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином суму у розмірі 352 787,20 грн, з яких: 96 605,47 грн - загальна сума отриманих та непогашених кредитів та 179 495,90 грн - загальна сума плати за користування кредитами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 527,87 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 18 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 23 липня 2014 року залишено без задоволення.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2014 року змінено.

Позовні вимоги ПАТ «Банк Фамільний» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фамільний» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, -

96 605,47 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Банк Фамільний» відмовлено.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2014 року в частині розподілу судових витрат змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фамільний» судовий збір в сумі 966,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 818,66 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк Фамільний» в дохід держави судовий збір в сумі

1 062,00 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру завданої матеріальної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що в розумінні статті 1166 ЦК України та статті 130 КЗпП України проценти за користування протиправно отриманими кредитними коштами не підлягають стягненню з відповідача, оскільки прямою дійсною шкодою, завданою позивачу злочином, є сума фактично отриманих кредитних коштів в розмірі

96 605,47 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

13 квітня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що постанова Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2011 року є нелегітимною, форму вини ОСОБА_1 у вчинені злочину визначено невірно, а причинно-наслідковий зв`язок між її діями та завданою шкодою відсутній.

Судами безпідставно не застосовано статтю 61 Конституції України, статтю 19, пункт 6 частини першої статті 284 КПК України, оскільки саме ці норми регулюють спірні правовідносини.

Фактично в оскаржуваних судових рішеннях суди безпідставно дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співучасниками злочину та спільними умисними діями спричинили

ПАТ «Банк Фамільний» майнову шкоду», а після цього необґрунтовано застосували до ОСОБА_1 солідарну відповідальність стягнувши з останньої на користь позивача в повному обсязі майнову шкоду.

Доводи інших учасників справи:

26 червня 2018 року ПАТ «Банк Фамільний» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду відзив, в якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області

від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з заочним рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2017 року та постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фамільний» 96 605,47 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

В іншій частині заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2017 року та постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року не оскаржуються, а тому предметом касаційного перегляду, відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України, не є.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається судами встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2011 року у справі № 1-16/2011 за звинуваченням ОСОБА_1 , встановлено вину останньої у скоєнні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 366 КК України. Кримінальну справу закрито у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Постанова набрала законної сили.

Матеріали кримінальної справи відносно заступника директора банка

ОСОБА_3 , виділено в окреме провадження.

В результаті протиправних пособницьких дій ОСОБА_1 , яка на час вчинення злочину не перебувала у трудових відносинах з позивачем, ОСОБА_3 незаконним шляхом було оформлено кредитні договори та отримано кредитні кошти на загальну суму 96 605,47 грн.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума неповернутих кредитів становить 96 605,47 грн та проценти за користування кредитами, які банк мав отримати від позичальників, складає 179 495,90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру завданої матеріальної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що в розумінні статті 1166 ЦК України та статті 130 КЗпП України проценти за користування протиправно отриманими кредитними коштами не підлягають стягненню з відповідача, оскільки прямою дійсною шкодою, завданою позивачу злочином, є сума фактично отриманих кредитних коштів в розмірі

96 605,47 грн.

Проте повністю з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року по цивільній справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18), відступаючи від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у цивільній справі № 308/8180/15-ц (провадження № 61-10576сво18), зробив висновок про те, що «Зобов?язання із відшкодування шкоди, як правило, може мати місце лише за відсутності договірних правовідносин. Наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх. Вимоги позивача зумовлені неналежним виконанням укладеного між сторонами договору, порушення зобов`язань за договором».

Обґрунтовуючи вказаний висновок, Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду мотивував свою позицію так.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Пред`являючи позов, ПАТ «Банк Фамільний» посилалось на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 банку було завдано збитків у вигляді неповернутої суми кредиту та упущеної вигоди, яка обчислена у процентах за користуванням кредитом, які на підставі статей 22, 1166 ЦК України просило суд стягнути з відповідачки на свою користь в якості відшкодування майнової шкоди.

Разом з тим, заявляючи таку вимогу про відшкодування шкоди, тобто про притягнення відповідачки до деліктної відповідальності, ПАТ «Банк Фамільний» не враховано факт існування договірних правовідносин, які виникли на підставі кредитних договорів. Ці договори не були визнані недійсними, а, відтак, підстав вважати їх нікчемними відсутні.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, правовідносини за договорами позики будуть припинені між сторонами відповідно до статті 599 ЦК України належним їх виконанням, а неналежне їх виконання тягне майнову цивільно-правову відповідальність.

Натомість наявність кримінально-правового правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Вимоги потерпілого про майнову відповідальність правопорушника, що настає внаслідок злочину, можуть бути пред`явлені на підставі цивільного позову у кримінальному провадженні. Проте у справі, яка переглядається, такий позов не пред`являвся.

Також відносини із відшкодування шкоди й відповідно відповідальність за завдану шкоду може мати місце, як правило, лише за відсутності договірних правовідносин, а за їх наявності має йтися про договірну відповідальність.

Таким чином, між сторонами у справі, яка переглядається, склалися та існують до належного виконання договірні правовідносини, які виникли на підставі кредитних договорів, а тому підстав для стягнення недоговірної шкоди відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права(частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткових збирання доказів матеріали справи не потребують, тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2017 року та постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Банк Фамільний» до ОСОБА_1 про стягнення 96 605,47 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та в частині розподілу судових витрат підлягають скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо заявлених клопотань:

У жовтні 2019 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшло клопотання про зупинення виконання заочного рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2014 року та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від

14 березня 2018 року.

За правилами частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень в частині з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові, клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання судових рішень слід залишити без розгляду, так як відсутній об?єкт зупинення виконання.

Щодо судових витрат:

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з цим з ПАТ «Банк Фамільний» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 000,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачкою за подання апеляційної скарги, та 6 882,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачкою за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до ОСОБА_1 про стягнення загальної суми отриманих та непогашених кредитів та в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до ОСОБА_1 про стягнення загальної суми отриманих та непогашених кредитів відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариство «Банк Фамільний» ()на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 000,20 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачкою за подання апеляційної скарги, та 6 882,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачкою за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 23 липня 2017 року та постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 рокуу скасованих частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило