Справа № 363/2108/18 Головуючий 1 інстанція- Котлярова І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/4035/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що із 04 листопада 2005 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя із відповідачем не склалося і рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2014 року шлюб між ними розірвано.

Вказувала, що після розлучення донька залишилася проживати з нею. В даний час донька відвідує багато гуртків, бере у репетитора додаткові уроки з іноземних мов, також вона планує оздоровити дитину, що потребує коштів. Вона самостійно не спроможна забезпечити належний рівень розвитку дитини, а відповідач не надає коштів у достатньому розмірі. Посилаючись на те, що між нею та колишнім чоловіком не досягнуто згоди щодо його участі в утриманні дитини, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 01 червня 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повномі обсязі та стягнути аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що стягнувши аліменти у частці від доходу відповідача, суд порушив

- 2 -

приписи ч.3 ст.181 СК України, безпідставно змінивши спосіб стягнення аліментів. Також суд необгрунтовано зазначив у рішенні, що позивачка не з'явилася в судове засідання, бо до суду з'явився її представник.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно стягнув аліменти у частці від його заробітку, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 2005 року, від якого майють доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2014 року.

Після розлучення сторони проживають окремо, дівчинка проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо розміру участі відповідача в утриманні доньки між сторонами не досягнуто.

Відповідач працює на посаді водія автотранспортних засобів в Інституті геофізики ім.С.І.Субботіна НАНУ, що стверджується довідкою інституту від 03 грудня 2018 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання доньки сторін до її повноліття.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону, зокрема ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду щодо стягнення із відповідача аліментів у частці від його заробітку (доходу), оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

- 3 -

Стягуючи із відповідача аліменти у частці від його заробітку, суд виходив з того, що відповідач працює, а тому підстави для стягнення аліментів у твердій сумі відсутні, оскільки згідно вимог ч.1 ст.184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому суд застосував редакцію ст.184 СК України, яка не підлягала застосуванню, бо втратила чинність 08 липня 2017 року у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року.

ВказанийЗакон виклав ст.184 СК України у новій редакції, яка надає одержувачу право отримання аліментів у твердій грошовій сумі не пов'язуючи це із відсутністю у платника аліментів постійної роботи або нерегулярністю чи мінливістю його доходу.

Суд наведеного не врахував, що потягло невірне вирішення спору в частині розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає зміні.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, дана норма надає тому з батьків з ким проживє дитина право вибору способу сплати аліментів - у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі.

Таким приписам кореспондуються положення ч.1 ст.184 СК України, згідно якої суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За таких обставин з огляду на заявлені позивачкою вимоги колегія суддів вважає, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів враховує обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України.

Окрім того, колегія враховує приписи ч.2 ст.182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2027 грн.

З огляду на достатність заробітку відповідача, який не надав доказів про його

- 4 -

недостатність, колегія суддів визначає аліменти у твердій грошовій сумі згідно приписів ч.2 ст.182 СК України у рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину у сімі розмірі 2027 грн.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат колегія суддів залишає без змін.

Апеляційний суд не приймає до уваги викладені відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позов та в апеляційній скарзі доводи щодо наявності у нього на утриманні його матері ОСОБА_6 та вітчима ОСОБА_7, які обоє є пенсіонерами, оскільки всупереч положенням ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його мати чи вітчим потребують такого утримання і у зв'язку із такою потребою знаходиться на його утриманні, зокрема не надав доказів, що мати чи вітчим не отримують пенсії, чи отримують її в меншому розмірі, ніж перебачено чинним законодавством, чи що вони перебувають на обліку в органах соціального захисту як малозабезпечені особи, які потребують допомоги, догляду тощо.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 01 червня 2018 року.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: