ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2640/19 Справа № 206/6524/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ПАТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 21 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30.000 грн. відповідно до порядку та умов, що визначені вказаним договором. У зв'язку з порушенням зобов'язань за даним кредитним договором відповідач станом на 11 листопада 2015 року має заборгованість - 52.316 грн.89 коп., що складається з 8.443 грн.48 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 32.138 грн.90 коп. - прострочка за тілом кредиту, 146 грн.40 коп. - відсотки за кредитом, 11.588 грн.11 коп. - неустойка.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 52.316 грн.89 коп. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1.218 грн.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року позовну заяву ПАТ "Альфа-Банк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2014 року в розмірі 52.316 грн. 89 коп., а також судові витрати по справі в сумі 1.218 грн.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2018 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачу не направлялася копія позовної заяви з додатками та не повідомляли належним чином про судові засідання; судом неякісно дослідженні докази; матеріали справи не містять кредитного договору від 21 лютого 2014 року; анкета не може вважатися договором; в матеріалах справи відсутні належні докази щодо нарахування відсотків та неустойки, відсутній документ, що підтверджує отримання відповідачем кредитної картки; виписка, надана позивачем, не містить інформації за якою можна ідентифікувати особу, якій належить рахунок, по якому надається виписка; до матеріалів справи не долучено первинних бухгалтерських документів.

ПАТ "Альфа-Банк" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 21 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30.000 грн. відповідно до порядку та умов, визначених договором (а.с. 4-9).

ОСОБА_1 зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 11 листопад 2015 року має заборгованість - 52.316 грн.89 коп., що складається з 8.443 грн.48 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 32.138 грн.90 коп. - прострочка за тілом кредиту, 146 грн.40 коп. - відсотки за кредитом, 11.588 грн.11 коп. - неустойка (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого підлягає стягненню з нього на користь банку заборгованість станом на 11 листопада 2015 року - 52.316 грн.89 коп., що складається з 8.443 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 32.138 грн.90 коп. - прострочка за тілом кредиту, 146 грн.40 коп. - відсотки за кредитом, 11.588 грн. 11 коп. - неустойка.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається (а.с.9), що 21 лютого 2014 року відповідач підписав анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до пункту 2 анкети-заяви зазначено, що ОСОБА_2 виявив бажання: 1)відкрити в банку рахунок ЕПЗ (електронний платіжний засіб) та отримати кредитну картку, 2) отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75.000 грн. по його рахунку ЕПЗ на умовах, що вказуються в договорі та Додатку до договору, що підписуються в рамках обслуговування продукту "Максимум" з урахуванням умов публічної пропозиції.

Згідно з п.2.1.1 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Максимум") від 21 лютого 2014 року, який містить підпис ОСОБА_1, сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписання цього додатку складає 30.000 грн.

Пунктом 2.2 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Максимум") від 21 лютого 2014 року передбачено, що процентна ставка за користування кредитними коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36% річних на торгові операції та операції зі зняття коштів.

Пунктом 2.3 зазначеного додатку визначено, що розмір обов'язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, його розмір не може бути меншим за 50 грн.

За таких обставин, вищенаведеними доказами, наявними в матеріалах справи, спростовано доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять кредитного договору від 21 лютого 2014 року; анкета не може вважатися договором; в матеріалах справи відсутні належні докази щодо нарахування відсотків та неустойки.

Крім того, з виписки з рахунка ОСОБА_1 за період з 28 лютого 2014 року по 11 листопада 2015 року вбачається, що останній неодноразово користувався коштами ПАТ "Альфа-Банк", здійснював розрахунок за покупки карткою та знімав з неї готівку в кредит, вказані дії відповідачем не спростовано.

Докази на підтвердження позовних вимог банку, що містяться в матеріалах справи, не спростовані відповідачем, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.