КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-675 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Леонтюк Л.К.

Унікальний №753/6438/16-ц; 753/13700/18Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1» до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ТОВ «Джерело-1» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії.

Просило зобов'язати відповідача відновити стан каналізаційної мережі, який існував до самовільного підключення будинку АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самовільного підключення до каналізаційної мережі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилалось на те, що на підставі договору №40 на виконання робіт по прокладенню каналізації по АДРЕСА_1 укладеного між ним та Малим підприємством «Фірма Лакта» було проведено будівель-монтажні роботи по встановленню каналізації в даній місцевості.

Позивач набув право власності на дану каналізацію як на новостворене майно, технічне приймання якої було здійснено 24 липня 2006 року.

Відповідач незаконно приєднав свій будинок АДРЕСА_1 до належної позивачу каналізації та незважаючи на неодноразові вимоги по припиненню незаконних дій продовжує користуватися належною позивачу власністю.

Факт незаконного підключення відповідача до каналізації зафіксований в акті від 12 листопада 2015 року складеному представником позивача та ПАТ «АК Київводоканал».

Дії відповідача порушують правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пустках України та порушують права позивача як власника.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року позов було задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 відновити стан каналізаційної мережі, який існував до самовільного підключення будинку АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самовільного підключення до каналізаційної мережі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Джерело-1» судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, 21 вересня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, відсутність правової оцінки доводам та доказам наданим сторонами, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що під час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були враховані надані ним докази та доводи зазначені в обґрунтування своїх заперечень.

24 вересня 2009 року ним були оплачені послуги по підключенню до каналізаційної мережі належної ТОВ «Джерело-1» в розмірі 5 000,00 грн. безпосередньо її колишньому директору Мурашову Ю.М.

Будь-яких документів на момент оплати апелянт не отримував, оскільки не вбачав у цьому необхідності. Звернення позивача до суду з даним позовом змусило його звернутися до Мурашова Ю.М. з прохання по наданню приходного касового ордеру, який був отриманий ним безпосередньо перед судовим засіданням.

Апелянту не була відома інформація щодо часу внесення запису до квитанції до касового ордеру.

Факт проведення оплати за підключення до каналізаційної системи був також підтверджений в судовому засіданні і Мурашовим Ю.М., який наполягав на передачі всіх отриманих коштів від апелянта та інших сусідів до бухгалтерії товариства, однак суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Апелянт наполягав, що спірні правовідносини виникли через існуючі непорозуміння між колишнім директором позивача з його співвласником, однак судом першої інстанції не було надано цьому належної оцінки.

Наявні в матеріалах справи листи Малого підприємства «Фірма Лакта», підписані її директором, містять цілком суперечливу інформацію відносно фактичного замовника, платника та відповідно власника прокладених ним мереж водовідведення в тому числі по АДРЕСА_1.

Проте такі неточності, які ставлять під сумнів приналежність на праві власності позивачу каналізаційної мережі по АДРЕСА_1, правової оцінки від суду першої інстанції не отримала, а факт неявки директора Малого підприємства«Фірма Лакта» Бражняка М.О. в судове засідання для допиту в якості свідка, був залишений поза увагою.

Матеріали справи взагалі не містять доказів існування у позивача власності на спірну каналізаційну систему, оскільки згідно виписки з журналу реєстрації документів Малого підприємства «Фірма Лакта» за №40 від 14 квітня 2004 року зареєстровано договір по побудові каналізації по пров. Ялинковому.

На підтвердження факту існування взаємозаліку за каналізацією по пров. Ялинковому позивачем було надано акт від 17 березня 2005 року, однак самого договору про будівництво цієї каналізації суду першої інстанції надано не було.

Будь-якої бухгалтерської документації, виписок або платіжних доручень з банку, на підтвердження права власності, позивачем також не надано.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в позові.

Представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2004 року між ТОВ "Джерело-1", в особі директора Мурашова Ю.М. та Малим підприємством "Фірма Лакта", в особі директора Бражняка М.О. було укладено Договір № 40 щодо виконання робіт по прокладанню каналізації по АДРЕСА_1 власними милами та залученням інших сил і коштів згідно БНІП, технічних умов. (Том 1 а.с.5-6)

Відповідно до п.3.1. розділу 3 договору здача та приймання виконаних робіт проводиться після закінчення в установленому порядку і підтверджується актом виконаних робіт.

24 липня 2006 року було підписано акт №2131/4 технічного приймання каналізаційного колектора (магістралі) по АДРЕСА_1, від АДРЕСА_1 до вул. Жданова. (Том 1 а.с.8-10)

12 листопада 2015 року представником Розрахункового департаменту ПАТ «АК «Київводоканал», інженер - сектор приватного житлового сектору Управління з контролю за водопостачанням та водовідведенням ОСОБА_5 разом з представником ТОВ «Джерело-1» Гайдаш В.І. було складено акт обстеження обліку водопоспоживання та водовідведення об'єкту (далі - Акт обстеження), а саме приватного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 (Том 1 а.с.12-13)

На підставі Акту обстеження 12 листопада 2015 року комісією в складі представника ТОВ «Джерело-1» Гайдаш В.І. та представника ПАТ «АК «Київводоканал» ОСОБА_5 було складено акт про наявність підключення до каналізаційної мережі. (Том 1 а.с.11)

В судовому засіданні 28 жовтня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 було надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н датовану 24 вересня 2009 року на суму 5 000,00 грн. за проект та підключення до каналізації. (Том 1 а.с.53)

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документа №17721/16-34/13950?13956/17-34 від 01 серпня 2017 року: записи в квитанції до прибуткового касового ордера №б/н датовані 24 вересня 2009 року, виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору; в досліджуваній квитанції до прибуткового касового ордера №б/н, датованій 24 вересня 2009 року, ознаки штучного зістарювання не виявлено; записи в квитанції до прибуткового касового ордера №б/н, датованої 24 вересня 2009 року, виконані ймовірно пізніше липня 2016 року. Більш точно встановити період виконання досліджуваних записів у документі не представляється можливим із причини малої кількості наданих зразків порівняння зі штрихами такої ж рецептури пасти, як і у досліджуваних записах. (Том 1 а.с.90-94)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що каналізаційна мережа по АДРЕСА_1 як новостворене майно належить ТОВ «Джерело-1» на праві власності. Самовільне приєднання до діючих, в тому числі каналізаційних систем заборонене. Враховуючи відсутність доказів законності дій відповідача та належного ТОВ «Джерело-1» права як власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, в тому числі здійснювати захист свого порушеного права, вимоги ТОВ «Джерело-1» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам даної процесуальної норми.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Каналізаційний колектор (магістраль) по АДРЕСА_1, від АДРЕСА_1 до вул. Жданова є новоствореним майном на підставі укладеного 14 квітня 2004 року між ТОВ «Джерело-1» та Малим підприємством "Фірма Лакта" Договору №40 та підписання 24 липня 2006 року акту №2131/4 його технічного прийняття, відповідно до п.3.1. розділу 3 договору.

Відповідно до п. 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерством з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 № 190, (далі - Правила) забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Крім того, згідно п. 3.11 Правил витрати, пов'язані з відключенням і можливою ліквідацією пристроїв (споруд), які самовільно зведені і приєднані до систем централізованого водопостачання та водовідведення, підлягають відключенню від цих систем, оплачуються їх власником.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Доводи апелянта, щодо відсутності доказів існування у позивача права власності на спірну каналізаційну систему, через ненадання документів на будівництво каналізаційної системи по пров. Ялинковому, бухгалтерської документації, виписок та/або платіжних доручень на підтвердження здійсненої оплати, спростовуються матеріалами справи.

Згідно з матеріалами справи позивачем були надані копії укладеного договору, акту взаємозаліку та акту технічного приймання каналізаційного колектора (магістралі).(Том 1 а.с.5-10)

Позиція відповідача щодо недоведеності позивачем своїх вимог нічим не підтверджена крім його пояснень, та спростовується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 12-13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

керує ходом судового процесу;

сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Доводячи правомірність підключення до каналізаційної системи ОСОБА_7 надав суду в якості доказу квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н датовану 24 вересня 2009 року на суму 5 000,00 грн. за проект та підключення до каналізації (Том 1 а.с.53) та посилався на покази свідка Мурашова Ю.М. від якого отримав вказану квитанцію за наданий, ним як колишнім директором ТОВ «Джерело-1», дозвіл на приєднання до каналізаційної системи.

Разом з тим факт внесення відомостей до бланку квитанції у 2009 році спростовується висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документа №17721/16-34/13950?13956/17-34 від 01 серпня 2017 року.

Твердження щодо відсутності потреби в отриманні підтверджуючої документації в момент виконання такого підключення, необізнаність з фактом невнесення належних відомостей як до бухгалтерської, так і до проектної документації та отримання документів, від колишнього директора ТОВ «Джерело-1», лише після звернення позивача до суду, критично оцінюються колегією суддів та вважаються неприйнятними.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта щодо ініціювання позивачем даного судового процесу через існуючі розбіжності між колишнім директором ТОВ «Джерело-1» та його співвласником, що було проігноровано судом першої інстанції, за переконанням колегії суддів є надуманими, оскільки не є підставою звернення позивача до суду, не були предметом розгляду та не підлягали оцінці в даному судовому засіданні, з огляду на наявність самостійного спору між вказаними особами, який вирішується в судовому порядку та відсутністю в матеріалах справи доказів їх пов'язаності.

Посилання апелянта на суперечливу інформацію в листах Малого підприємства «Фірма Лакта» відносно фактичного замовника, платника та відповідно власника прокладених ним мереж водовідведення, спростовуються матеріалами справи.

Так, замовником, платником за виконані роботи щодо прокладення каналізації по АДРЕСА_1 та їх власником є ТОВ «Джерело-1». (Том 1 а.с.5-7-10)

Доказів спростування цього твердження апелянтом не надано. Надана директором Малого підприємства «Фірма Лакта» інформація на багато чисельні запити апелянта, позивача та суду, також не спростовують цих обставин.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Згідно зі ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Доказів в порядку ст.ст. 81, 83 ЦПК України на підтвердження укладення правочину між сторонами, який би свідчив про правомірність підключення будинку апелянта до каналізаційної мережі, суду не надано.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль