Справа № 462/3280/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/231/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

відповідачки ОСОБА_2

і її представника - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Державного нотаріуса Сьомої львівської державної нотаріальної контори Гуділіної Ірини Іванівни та Сьомої львівської державної нотаріальної контори, у якому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірна квартира"), посвідчений 22.05.2017 року державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори Гуділіною І.І. (в подальшому - «Договір дарування спірної квартири»); зняти з державної реєстрації прав та їх обтяжень реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та поновити реєстрацію права власності ОСОБА_4 на цю квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 22.05.2017 року відповідачка (яка є донькою позивачки) прийшла до позивачки додому, зробила останній укол, після чого завела її у Сьому львівську державну нотаріальну контору, де їй „було видано договір дарування квартири". Стверджувала що „даний договір (позивачкою) був вчинений під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах" (а.с.1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано договір дарування квартири, серії НОМЕР_1, виданий 22.05.2017 року Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою, свідоцтво про право власності на квартиру, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35298892 від 22.05.2017 року 14:57:49 недійсними.

Знято з державної реєстрації прав та їх обтяжень реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Поновлено реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 640 грн. судового збору в дохід держави (а.с. 97-101).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_2

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Звертає увагу на те, що в позовній заяві основною причиною підписання договору дарування квартири, що оспорюється позивачкою, є підписання останньою цього договору в результаті медичних маніпуляцій стосовно неї зі сторони відповідачки, а саме - введення їй медичних препаратів перед самим укладення договору, однак вважає, що дана обставина взагалі залишилася поза увагою суду, який прийшов до висновку про укладення договору дарування під впливом тяжких для позивачки обставин, які жодним чином підтвердженими не були.

Вважає, що скрутний стан позивачки жодними доказами не підтверджений (а.с. 107-109).

Позивачка ОСОБА_4 і її представник, адвокат ОСОБА_6, будучи 19 листопада 2018 року під власноручний підпис ознайомленими про відкладення апеляційного розгляду справи на 16-00 год. 04 лютого 2019 року (а.с. 145-147), в судове засідання не з'явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що «наявні усі правові підстави для визнання оспорюваного договору дарування недійсним з підстав, визначених ст. 233 ЦК», оскільки «позивачкою доведено підставність заявлених позовних вимог, того факту що договір дарування укладено під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, бо позивач є особою похилого віку, хворіє, не має інших родичів, щоб її підтримували» (а.с. 100).

Вище наведені висновки судом зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У позовній заяві підставою визнання недійсним Договір дарування спірної квартириназвано ст. 233 ЦК України (а.с. 2), частиною 1 якої встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У пункті 23 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, доказуванню підлягає наявність причинно-наслідкового зв'язку між тяжкою обставиною та вчиненням правочину на вкрай невигідних умовах, який особою вчиняється добровільно (без насильства) і з усвідомленням тієї обставини, що такий правочин вчиняється на вкрай невигідних для неї умовах (за відсутності помилки або обману), що вона змушена зробити під впливом тяжкої обставини.

Частиною 1 статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність, а частиною 2 - що договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

В той же час, позовна заява та матеріали цивільної справи загалом не містять будь-яких доводів стосовно того, як саме хворобливий стан здоров'я позивачки та її несприятливе матеріальне становище могли б бути усуненими або покращеними в результаті укладення позивачкою (добровільно та за відсутності помилки або обману) Договору дарування спірної квартири.

Відтак, у суду були відсутніми правові підстави для визнання цього Договору дарування спірної квартири недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України.

Та обставина, що спірна «квартира фактично не була передана відповідачу, а позивач залишилась жити в спірній квартирі, та продовжує сплачувати комунальні платежі за вказану квартиру» сама по собі також не може бути правовою підставою для визнання Договору дарування цієї квартири недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову позивачці у задоволенні її позовних вимог, обґрунтованих нею посиланням на статтю 233 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 липня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.