Справа № 266/6889/18
Провадження № 2/266/240/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Д'яченко Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 05.05.2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 10190,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також зазначено, що 24.06.2013 року ОСОБА_2 померла. На час смерті позичальника з нею постійно проживав її спадкоємець за законом та відповідач у справі ОСОБА_1, який фактично прийняв спадщину, в тому числі і зобовязання за кредитним договором від 05.05.2008 року. Також, 03.06.2018 року до відповідача було направлено лист-претензію, проте предявлені вимоги відповідач не виконав, у звязку із чим банк звернувся до суду із позовом. Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 10189,85 гривень, за кредитним договором № б/н від 05.05.2008 року, а також судовий збір у розмірі 1762,00 гривень.

Відповідно до ухвали суду від 21.01.2019 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачу вручена копія ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.

Представник позивача спрямував на адресу суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Судовим повідомленням, відповідач ОСОБА_1 своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному порядку. Використав надане законом права на подачу відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав. Так зазначив, що про те, що його дружина отримувала кредитний договір йому стало відомо після її смерті, тобто наприкінці 2013 року. При цьому він як чоловік, не надавав жодної згоди на отримання кредиту дружиною. Одразу після отримання вимоги з банку адресованої дружині, він відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України надав свідоцтво про її смерть в банк. До того ж, позивач в своєму позові не заперечує проти того, що про смерть позичальника йому стало відомо наприкінці 2013 року. Крім того відповідач звернув увагу суду не те, що навіть після смерті позичальника банком нараховувалися відсотки за користування кредитом до 13.03.2017 року. До того ж, банк спрямував претензію до Другої маріупольської державної нотаріальної контори 17.12.2013 року, що також є підтвердженням того, що банк знав про смерть позичальниці. Крім того відповідач послався на висновок ОСОБА_3 Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц від 17.04.2018 року і просив суд відмовити у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до нього, визнавши факт позбавлення позивача права вимоги суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.05.2008 року, а також припинення таких зобовязань у звязку зі спливом визначених ст. 1281 ЦК України строків предявлення кредитором вимоги до спадкоємців.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Перешкод для розгляду справи немає.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 05.05.2008 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 10190,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.11-17)

Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-СР № 215673, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, позичальник ОСОБА_2 померла 24.06.2013 року. (а.с.20)

Станом на дату смерті позичальника сума заборгованості за кредитним договором від 05.05.2008 року становила 10189,85 гривень, яка складалась з: заборгованості за кредитом 9941,44 гривень, заборгованості за відсотками 248,41 гривень.

Після її смерті відкрилась спадщина на усі права та обовязки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в розумінні ст. 1218 ЦК України.

Згідно претензії кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України за № 34255 від 17.12.2013 року, позивач звернувся до Другої маріупольської державної нотаріальної контори з вимогою повідомити банк про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2, включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, а також просили повідомити про спадкоємців які звернулися із заявою про прийняття спадщини. (а.с.23)

Друга маріупольська державна нотаріальна контора своїм листом від 30.12.2013 року за № 2223/01-16 повідомила банк про те, що станом на 30.12.2013 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась, спадкоємці за оформленням своїх спадкових прав не зверталися, інформація про майно спадкодавця невідома.(а.с.24)

При цьому, як зазначив позивач, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття її спадщини є відповідач ОСОБА_1.

Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

До того ж, суд вважає встановленим той факт, що на виконання ч. 1 ст. 1281 ЦК України відповідач ОСОБА_1 надав банку копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 у 2013 році, що в подальшому слугувало підставою для звернення банку до державної нотаріальної контори.

Ці посилання відповідача позивачем належним чином та у визначеному процесуальним законом порядку не спростовані.

Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», звернуто увагу на те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Згідно п. 32 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки предявлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобовязань.

Поняття «строк предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків предявлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки предявлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків предявлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобовязаннями, а також припинення таких зобовязань.

Аналогічна позиція викладена в Постанові ОСОБА_3 Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) від 17.04.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так судом встановлено, що позивач станом на грудень 2013 року знав, що відповідач ОСОБА_1 є чоловіком позичальника та таким, що фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2

Вимогу про погашення боргу позивач надіслав відповідачу лише листом від 11.05.2018 року, який відповідно до реєстру було відправлено 03.06.2018 року. Проте доказів отримання вказаної вимоги суду надано не було, до того ж відстежити вказане відправлення за вказаним штрих-кодом на офіційному сайті ПАТ "Укрпошта" є неможливим.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про те, що кредитодавець станом на грудень 2013 року достеменно знав про смерть позичальника ОСОБА_2, і як наслідок саме з цього часу розпочався перебіг строку предявлення кредитором вимоги до спадкоємців, який сплинув у червні 2014 року, що позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права, оскільки кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), а тому суд приходить до переконливого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаютьсь на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 259, 264, 280-283 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя до Донецького апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суддя Д`яченко Д. О.