Романівський районний суд Житомирської області
6 грудня 2019 року смт. Романів
Суддя Романівського районного суду Житомирської області Бабич С.В., розглянувши заяву начальника Романівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Житомирської області Харчук Н.Г. про видачу дублікату виконавчого документа, -
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного.
21 грудня 2012 року Романівським районним судом Житомирської області ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» видано виконавчий лист.
Згідно витягу з ВП спецрозділ, 29 вересня 2016 року державним виконавцем Романівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про повернення вищевказаного виконавчого документа стягувачу (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року (далі Закону № 606-ХІV) (виконавче провадження № 44956564).
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 47 Закону № 606-ХІV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Частиною 5 статті 47 Закону № 606-ХІV передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (пункт 2 частини 1 статті 22 Закону № 606-ХІV).
За змістом частин 2 та 3 статті 23 Закону № 606-ХІV, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
2 червня 2016 року прийнято Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності 5 жовтня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 11 Закону № 1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.
В частинах 1 та 2 статті 12 Закону № 1404-VIII зазначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Згідно з пунктом 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58 Конституції України ). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року № 3-рп/2001).
Тлумачення пункту 5 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII від 2 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 2 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 2 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та у постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 1 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц.
За таких обставин, враховуючи, що однорічний строк пред`явлення виконавчого листа № 621/602/12 до виконання на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року не минув, оскільки 29 вересня 2016 року цей виконавчий документ був повернутий стягувачу та строк його пред`явлення тривав до 29 вересня 2017 року, строк пред`явлення виконавчого листа № 621/602/12 встановлений у три роки з моменту його повернення сплив 30 вересня 2019 року.
Згідно з пунктом 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Встановивши, що строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, сплив, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
Враховуючи викладене, керуючись пунктом 17.4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, суд, -
У задоволенні заяви начальника Романівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Житомирської області Харчук Н.Г. - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Суддя С.В. Бабич