Справа № 727/2476/19
Провадження № 2/727/741/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 квітня 2019 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі : головуючого судді Волошина С.О.

секретар судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири №19, розташованої по проспекту Незалежності, 114-а, на підставі договору дарування.

Окрім неї в у квартирі проживають та зареєстровані члени її сімї - мати ОСОБА_4, 1951р.н. та донька ОСОБА_5, 2008р.н.

Відповідач, ОСОБА_3, зареєстрований у квартирі, як наймач, однак не проживає у ній з 201б року.

Між нею, як власником та відповідачем 04.03.2013року було укладено договір найму квартири, терміном на 12 місяців. Згідно умов договору ОСОБА_3 зобовязувався щомісячно вносити плату за користуванням приміщенням і надані комунальні послуги не пізніше 10 числа кожного місяця.

Договір найму став підставою для реєстрації відповідача у квартирі на термін обумовлений договором. Згідно відмітки про реєстрацію відповідача у квартирі він був у ній зареєстрований з 06.03.201З року. Після закінчення строку на який було укладено договір найму - 04.03.2014року, він за обопільною згодою був продовжений ще два рази, тобто до 04.03.2015 та 04.03.201б року. Після чого ОСОБА_3, повинен був звільнити квартиру та знятися з реєстрації у ній.

На початку 2016 року ОСОБА_3 забрав усі свої речі з квартири та перестав у ній проживати, однак з реєстрації так і не знявся. Факт не проживання відповідача з 2016 року стверджується актом від 12.12.2018 року, складеним ОСББ «Сокіл-Чернівці», а також можуть ствердити свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідач не несе жодних витрат по оплаті комунальних послуг за квартиру, всі витрати несе вона, що стверджується квитанціями про оплату та вбачається з довідки ОСББ від 05.02.2019 року, у якій вказано, що оплату комунальних послуг систематично проводить вона ОСОБА_2

Оскільки відповідач не є членом її сімї, його реєстрація носила тимчасовий характер, а він не знявся з реєстрації після закінчення терміну дії договору найму, а саме з 04.03.2016 року. Власник майна Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Будь-які спроби звязатися з відповідачем ОСОБА_3, по номеру телефону який було надано ним, результатів не дали, оскільки він не виходив на зв'язок. Будь-які інші засоби звязку із відповідачем мені не відомі.

Відповідач не проживає у квартирі з 2016 року, не несе жодних витрат по її утриманню, не платить комунальні послуги, будь-яких домовленостей між ними щодо його користування квартирою після спливу терміну передбаченого договором найму не існує, він є таким, що втратив право на користування квартирою №19, розташованою за адресою: м.Чернівці, проспект Незалежності, будинок №114а. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі, одноосібним власником якої вона є, є такою, що порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження власністю, в звязку із чим я вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст.6, 72, 150, 163 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391, 810 ЦК України, просять визнати відповідача ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою №19, розташованою за адресою: м.Чернівці, проспект Незалежності, будинок №114а.

Відповідно до ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не зявилась, спрямувала до початку розгляду справи заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov/ua/sud2414, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Згідно ст.223 ч.3 п.1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є власником квартири №19, розташованої по проспекту Незалежності, 114-а в м.Чернівці, на підставі договору дарування від 28.07.2009 року (а.с.11-12).

Окрім ОСОБА_2 у квартирі №19, розташованій по проспекту Незалежності, 114-а в м.Чернівці, проживають та зареєстровані - мати ОСОБА_4, 1951р.н. та донька ОСОБА_5, 2008р.н., що підтверджується довідкою про склад сімї від 05.02.2019 року (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_3, зареєстрований у квартирі, як наймач, однак не проживає у ній з 201б року, що підтверджується актом ОСББ «Сокіл-Чернівці» від 12.12.2018 року, даний факт підтверджений сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9С, ОСОБА_7 (а.с.8).

04.03.2013 року, між позивачем як власником та відповідачем укладено договір найму квартири №19, розташованої по проспекту Незалежності, 114-а в м.Чернівці, терміном на 12 місяців. Згідно умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязувався щомісячно вносити плату за користуванням приміщенням і надані комунальні послуги не пізніше 10 числа кожного місяця (а.с.10).

Договір найму став підставою для реєстрації відповідача у квартирі на термін обумовлений договором. Згідно відмітки про реєстрацію відповідача у квартирі він був у ній зареєстрований з 06.03.201З року. Після закінчення строку на який було укладено договір найму - 04.03.2014року, він за обопільною згодою був продовжений ще два рази, тобто до 04.03.2015 та 04.03.201б року. Після чого ОСОБА_3, повинен був звільнити квартиру та знятися з реєстрації у ній.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону».

За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України.

Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Строк договору найму житла визначений ст.821 ЦК України, зокрема, передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Відповідно до ст.822 У разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.

Статтею 163 ЖК України визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов є належним способом захисту порушених прав позивача, таким чином слід усунути перешкоди позивачу в користуванні власністю, а саме квартирою №19 будинку №114-а по проспекту Незалежності у м.Чернівцях, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним житлом.

На підставі викладеного, керуючись постановою ВСУ від 16.11.2016р. справа №6ц-709ці-16, ст.ст.2, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.29, 317, 319, 321, 369, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.64 ч.2, 150, 156 ЖК України, ст.ст.3, 4, 11, 12, 13, 19, 76, 80, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 280-284, 352, 354 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №19 в будинку №114-а по проспекту Незалежності в м.Чернівці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ : С.О. Волошин