Справа № 703/1263/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко М.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, -

встановив:

ТОВ «Агро-Рось» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року визнано винним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у тому, що у квітня 2016 року через отвір у залізнобетонному паркані проникли на охоронюваний об`єкт територію їдальні колишнього м`ясопереробного комплексу, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ТОВ «Агро-Рось», де умисно, таємно з корисливих мотивів вчинили крадіжку металобрухту чорного металу загальною вагою 160 кг вартістю 2 гривні 90 копійок за 1 кг на загальну суму 464 гривні.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року цивільний позов від 02 вересня 2016 року задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «Агро-Рось» 464 гривні на відшкодування матеріальної шкоди. Решту позовних вимог залишено без розгляду, залишивши за позивачем право звернення до суду у порядку цивільного судочинства.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 117810 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні 24 жовтня 2018 року пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 117810 гривень в подальшому в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином.

Відповідачі надали суду заяву в якій позовні вимоги не визнали та просили справу розглядати без їх участі.

Справа надійшла до суду 24 квітня 2017 року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ТОВ «Агро-Рось» такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Цивільний позов на суму 67290 гривень задоволено частково, стягнуто з них солідарно на користь ТОВ «Агро-Рось» 464 гривні на відшкодування матеріальної шкоди. Решту позовних вимог залишено без розгляду, залишивши за позивачем право звернення до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 28).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як передбачено п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження обґрунтування обставин зазначених у позовній заяві позивачем приєднано до справи договірну ціну на будівництво поточний ремонт приміщення ПП «Будівельна компанія 2005» станом на 07 березня 2017 року.

Однак, суд не приймає як належний та допустимий доказ договірну ціну на будівництво поточний ремонт приміщення їдальні колишнього м`ясопереробного комплексу, відомості ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 на ремонтні роботи, підсумкову відомість ресурсів, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 в від 07 березня 2017 року, оскільки з таких не вбачається, що ці кошти отримало ПП «Будівельна компанія 2005». Окрім того, вартість викраденого майна встановлена вироком Смілянського міськрайсуду Черкаської області суду від 05 вересня 2016 року, який набрав законної сили.

Інших доказів на предмет визначення вартості майна позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 6 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року 3674-VI, позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами), постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 17, 18, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, -

вирішив:

У позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі :

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось», місцезнаходження м. Київ, вул. Кирилівська, 123. Код .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та житель АДРЕСА_2 .

Головуючий О.П.Опалинська