Справа № 336/5878/19
Провадження № 2/336/3303/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Зарютіна П.В., за участі секретаря судового засідання Когут С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку будинку в порядку спадкування, суд -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року представник позивача адвокат Мухіна Л.С. звернулась до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку будинку в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .. Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті, який постійно проживав та був зареєстрований разом із померлою. До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яку померла отримала в спадщину за заповітом від померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , але спадкові права так і не оформила. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Вона користувалась часткою будинку, доглядала за будинком та земельною ділянкою, сплачувала комунальні послуги тощо. Однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась.

У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 та достовірних доказів факту прийняття ОСОБА_2 спадщини, після померлої ОСОБА_3 , стало перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на зазначену частку будинку.

У зв`язку з цим позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 вересня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15 жовтня 2019 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

16 жовтня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

18 листопада 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами..

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 (а.с.12). Заповіт від її імені не посвідчувався. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті. На день смерті ОСОБА_2 позивач постійно проживав з нею за адресою АДРЕСА_2 , та вважається таким, що прийняв спадщину, що підтверджується довідкою в матеріалах спадкової справи. До складу спадщини після померлої входить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_2 отримала в спадщину за заповітом від померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Однак за життя так і не оформила свої спадкові права.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.01.1971 року старшим нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори О. Лисенко р.№3.804 та зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 21.04.1971р., 1/3 частка будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с. 15-19). ОСОБА_3 була тіткою матері позивача ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Остання розпорядилася особистими речами померлої, в 1997 році в будинку зробила ремонт, користувалася земельною ділянкою при будинку, насадила город, здійснювала догляд за садом. До своєї смерті ОСОБА_2 користувалася будинком, періодично в ньому проживала, укладала договори на обслуговування будинку та сплачувала комунальні послуги, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 23-30).

Однак ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк до нотаріуса не зверталася та свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку будинку не отримала.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №48247158 від 30.06.2017р. спадкова справа після померлої ОСОБА_3 не заведена.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 09.09.2019 року, вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 а складає 404 813,00 грн.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7).

Крім того, як передбачено ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується наступними письмовими доказами:

-копією довідки №04-41/72 від 12.09.1997 р. пр. те, що ОСОБА_2 протягом 6 місяців після смерті ОСОБА_3 був зроблений ремонт у буд. АДРЕСА_1 (а.с 23);

-копією договору №1964 про надання послуг з газопостачання (а.с.24-26);

-копією абонентської книжки за воду, складеної на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 27);

-копією чеків про сплату комунальних послуг, де зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (а.с.28-30).

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку будинку в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пункту 15.5 розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено та підписано 23 грудня 2019 року.

Суддя П.В. Зарютін