ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 619/807/19

Провадження № 22-ц/ 818/4957/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Мегабанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області, ухвалене 7 серпня 2019 року у складі судді Жорняка О.М.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство «Мегабанк» (надалі АТ «Мегабанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 13-165-824-2-17-Г від 06.03.2017 у розмірі 111 572 грн 03 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 березня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31 жовтня 2018 року є АТ «Мегабанк» (надалі Банк), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №13-165-824-2-17-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу банку (п. 1.3. Кредитного договору) в сумі та на умовах, визначених договором, які відповідач зобов`язався повернути позивачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до договору (надалі Договір кредиту). Згідно з п.п. 1.1., 1.2., 1.6. Договору кредиту кредит надається на строк з 06 березня 2017 року до 05 березня 2020 року включно у розмірі 75 000 грн зі сплатою 10,00 % річних за користування кредитом. Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором кредиту, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах установленого кредитного ліміту. Відповідач не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, порушив умови Договору кредиту щодо своєчасного та повного повернення позичених коштів, у зв`язку з чим у нього станом на 01.01.2019 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 572,03 грн, що складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 75 000 грн, суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 включно в розмірі 69 грн 59 коп, залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з червня 2017 року по липень 2017 року включно в розмірі 2 752 грн 44 коп. та суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 Договору кредиту, у розмірі 33 750 гривень.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 7 серпня 2019 року позов АТ «Мегабанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 13-165-824-2-17-Г від 06.03.2017 в розмірі 85 604 грн 3 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 75 000 грн, залишок нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 включно в розмірі 69 грн 59 коп., залишок нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з червня 2017 року по липень 2017 року включно в розмірі 2 752 грн 44 коп., штраф у сумі 7 782 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за Договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості по кредиту та відсотках, штрафу та комісії. Розмір стягнутого з ОСОБА_1 штрафу зменшений з 33 750 грн до 7 782 грн, оскільки нараховані Банком штраф і пеня за одні й ті ж порушення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

В апеляційній скарзі АТ «Мегабанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача штраф у розмірі 33 750 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов обґрунтованого висновку щодо порушення відповідачем умов Договору кредиту та в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Проте безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов Договору кредиту, а саме за порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди. Відповідач в порушення вимог пункту 3.2.3 Договору кредиту своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди), отже, не здійснювалось погашення поточної та простроченої заборгованості за кредитним договором та передбачених договором платежів. Тому Банк законно й обґрунтовано нарахував штраф у розмірі 45 % від суми кредиту, передбачений п. 6.3 Договору, за порушення умов кредитного договору. В порушення вимог ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) суд не обґрунтовано зменшив розмір неустойки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду не оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісійною винагородою, рішення суду в цій частині не переглядається.

Пунктом четвертим частини першої, частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 6 березня 2017 року ОСОБА_1 уклав із ПАТ «Мегабанк» Договір кредиту №13-165-824-2-17-Г, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 75 000 грн зі сплатою 10,00 % річних за користування кредитом. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди склав 4 606,36 грн та мав сплачуватися щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця (а.с. 5-7).

Шостого березня 2017 року грошові кошти в розмірі 75 000 грн були видані ОСОБА_1 , що підтверджується заявою про видачу готівки № ТR.1583610.2165.1767 від 06.03.2017 й випискою з рахунку № НОМЕР_1 за період з 06.03.2017 по 31.12.2018 (а.с. 8, 10-20).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту станом на 01.01.2019 становить 111 572,03 грн і складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 75 000,00 грн, суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 включно в розмірі 69,59 грн, залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з червня 2017 року по липень 2017 року включно в розмірі 2 752,44 грн, та суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 Договору кредиту, в розмірі 33 750 гривень (а.с. 9).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 обов`язку повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Пунктом 4.10. Договору кредиту встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів Кредитодавець обліковує заборгованість за Кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 4.8. цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород Позичальник, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору.

Пунктом 6.3 Договору кредиту встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтет них платежів та/або комісійної винагороди понад 90 днів, Позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми Кредиту.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 в порядку п. 6.3 Договору кредиту нарахований штраф у розмірі 33 750 грн (а.с. 9).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлені його певних прав або в зміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). І в силу вимог ст. 61 Конституції України одночасне стягнення штрафу і пені за одне й те ж порушення не можливо.

Проте Банк не звертався до ОСОБА_1 з вимогою про виплату і штрафу, і пені, а лише просив стягнути штраф. Тому суд помилково вважав, що через неможливість одночасного стягнення штрафу й пені, розмір штрафу, що підлягає стягненню, належить зменшити до 7782 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду вказаної справи судами попередніх інстанцій) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (положення ч.4 ст.10 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017, відповідають положенням п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказаний висновок також відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 361/535/17.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 сплатив ануїтетний платіж лише двічі з 01.04.2017 по 30.04.2017 в розмірі 0,33 грн, з 01.02.2018 по 28.02.2018 в розмірі 8527 грн 24 коп. (а.с. 9). Дані про майновий стан боржника, інформація про вчинення ним дії по погашенню заборгованості в матеріалах справи відсутні. Заявлений Банком розмір штрафу менший за розмір заборгованості по тілу кредиту і процентам. Тому підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України і зменшення розміру заборгованості відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга АТ «Мегабанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення штрафу - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення. З ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» належить стягнути штраф у розмірі 33 750 грн. В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції в рішенні від 7 серпня 2019 року стягнув з ОСОБА_1 всю суму судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви - 1921 грн (а.с. 1, 70-75). Судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ «Мегабанк» в повному обсязі, тому підстав для зміни проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат немає. При цьому також сплатив при подачі апеляційної скарги 2881 грн 50 коп. (а.с. 80), які з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги мають бути стягнуті з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 7 серпня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (ЄДОПОУ 09804119) штраф у розмірі 33 750 (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (ЄДОПОУ 09804119) 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) гривню 50 (п`ятдесят) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний