Провадження № 2/742/299/19
Єдиний унікальний № 742/45/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

у складі: головуючого-судді - Павлова В.Г.,

при секретарі - Тищенко О.М.,

за участі сторін:

позивач - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представник відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання житлового будинку спільним майном подружжя та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ його частини.

Вимоги мотивовані тим, що позивачем в період перебування в шлюбі з ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу 14.03.1985 року було придбано житловий будинок за вище вказаною адресою. В подальшому після розірвання шлюбу та смерті її колишнього чоловіка, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку, оскільки спірне майно є спільним сумісним майном подружжя. Проте, належна їй частина оформлена не була, оскільки спадкоємцями було відмовлено в наданні правовстановлюючого документу на спірний будинок.

В судовому засіданні позивача та її представник заявлені позовні вимоги підтримала з вище наведених підстав, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, підтвердивши належність її матері - позивачеві по справі Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як спільного майна подружжя.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в задоволенні заявлених позовних вимог просив відмовити з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 25.06.1983 року позивач та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого вони придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Під час перебування в шлюбі в них народились діти ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які є відповідачами по справі.

07.11.2006 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 колишній чоловік позивача - ОСОБА_6 помирає, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2. Після його смерті, спадкоємці - спільні діти позивача та ОСОБА_6 звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна - спірного житлового будинку, що підтверджується матеріалами спадкової справи №510/2007.

Окрім того, в установлений законодавством строк позивач по справі також звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності в спільному сумісному майні подружжя на Ѕ частину житлового будинку.

Згідно ст.22 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить ст.60 СК України).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч.ч.1-2 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Враховуючи беззаперечний факт набуття ОСОБА_6 в період перебування в шлюбі з позивачем по справі спірного будинку та фактичне визнання вказаної обставини відповідачами, суд визнає вказане майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи представника відповідачів щодо пред'явлення позову поза межами позовної давності не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Положеннями п.6 ч.1 ст.3 ЦПК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Тобто, вирішуючи питання перебігу позовної давності, слід враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Посилання представника відповідачів про те, що про порушення свого права позивач був обізнаний з часу розірвання шлюбу жодними доказами не підтверджено. Окрім того, не здобуто в судовому засіданні і доказів, які б підтверджували, що колишній чоловік позивача - спадкодавець ОСОБА_6 заперечував проти її права на спірне майно, яке було набуто ними під час шлюбу. Відсутність факту оспорювання чи невизнання права позивача спадкоємцями по справі на вище вказаний будинок свідчать і матеріли спадкової справи №510/2007.

Вище вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 23.09.2015 року, викладеною під час розгляду справи № 6-258цс15.

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов майнового характеру підлягає стягненню з відповідачів на користь держави у розмірі 1941 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст.4,12-13,19,81,141,247,258,259,265,268,273,354,355 ЦПК України, ст.ст.22,28 КпШС України, ст.ст.60-61,68-72 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання житлового будинку спільним майном подружжя та визнання права власності - задовольнити.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.1985 року, посвідченого Прилуцькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі №1080.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь держави по 647 грн 16 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду В.Г.Павлов