ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №588/1235/18

Номер провадження 22-ц/816/1658/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09 січня 2019 року в складі судді Маслова В.В., ухваленого у м. Тростянець, повне судове рішення складено - 14 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом 24.07.2018 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти: на неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі - 1500 грн, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; на повнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі - 1500 грн, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до закінчення ним навчання але не більше ніж до досягнення двадцятитрьохрічного віку.

Свої вимоги мотивує тим, що в період перебування в шлюбі з відповідачем у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син у 2016 році вступив до Полтавського коледжу нафти і газу і в цьому році завершив навчання на ІІ курсі денної форми навчання. Термін закінчення навчання - 28.02.2020 року. На період навчання син зареєстрований та проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. У вільний від навчання час син проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2. Донька також зареєстрована разом з нею, проте з 04.09.2017 року по 31.08.2021 року навчатиметься в технікумі ім.Станіслава Конарського в місті Ополе-Любельське (Польща). Діти потребує належного забезпечення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Для навчання дітей - харчування, купівлі одягу, взуття, проживання, повинні докладатися зусилля обох батьків. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, здійснюючи роздрібну торгівлю, має стабільний дохід та можливість забезпечувати не тільки свої потреби, а й виконувати свій батьківський обов'язок по утриманню дітей.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.01.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачем не було доведено належними доказами про його учать в матеріальному утриманні дітей. Крім того, діти фактично проживають разом з нею, тому вона має право на звернення до суду з позовом. Вказує, що судом було не в повній мірі надано оцінку доказів, наданих стороною позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що належним чином здійснює матеріальне утримання дітей, тому позовні вимоги є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів як на неповнолітню дитину, так і дитину, яка продовжує навчання, наділений той із батьків, з ким проживає дитина, тому, враховуючи відсутність доказів проживання дітей разом з позивачем, позов не підлягає задоволенню.

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується з виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, сторони у справі з 30.10.1999 року по 19.07.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-8 102).

ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у 2016 році вступив до Полтавського коледжу нафти і газу та навчається на денній формі навчання. Термін закінчення навчання - 28.02.2020 року (а.с. 9, 10).

ОСОБА_4, яка зареєстрована разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2. з 04.09.2017 року по 31.08.2021 року навчатиметься в технікумі ім. Станіслава Конарського в місті Ополе-Любельське (Польща) (а.с. 11-13).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 займається приватною підприємницькою діяльністю (а.с. 14, 93).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, мають дві категорії осіб - це однин з батьків дитини, за умови, що дочка, син проживають з ним, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4, проживає окремо від матері - позивача по справі, у даному випадку тільки він має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання у зв'язку з навчання, відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 СК України.

Доказів того, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 правом на звернення до суду в своїх інтересах матеріали справи не містять.

Таким чином, висновки місцевого суду про відмову у задоволенні вимог позову в цій частині ґрунтуються на нормах закону та фактичних обставинах справи.

Що стосується вимог позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту цієї норми закону вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто фізичної особи, яка не досягла 18 років, мають лише один з батьків, разом з яким проживає дитина. Безпосередньо сама дитини, на відміну від положень ч. 3 ст. 199 СК України, таким правом не наділена.

Крім того, слід зазначити, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

За приписами ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину є її власністю, а той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якої виплачується аліменти, здійснює розпорядження аліментів виключно за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментів, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Відповідно до частин перших ст.30 і ст.31 ЦК України малолітньою особою є фізична особа, яка не досягла 14-ти років, а неповнолітньою особою - фізична особа у віці від 14-ти до 18-ти років.

Згідно ст. 32 цього Кодексу фізична особа у віці від 14 до 18 років (неповнолітня особа) має право на самостійне розпорядження заробітком, стипендією або іншими доходами.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитини, має як батько з яким дитини проживає ( основне постійне місце проживання дитини), а також сама неповнолітня дитини, бо ст. 179 СК передбачає її особисте право на отримання аліментів.

Отже, висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки з тих підстав, що мати не має права звернення з позовом до суду в інтересах неповнолітньої дитини, оскільки остання з нею тимчасово не проживає у зв'язку із навчанням у іншій країні не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Враховуючи приведені норми матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню доньку не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довела належними доказами, які свідчили проте, що вона виконує свої зобов'язання і утримує донька, а батько ухиляється від виконання своїх зобов'язань, бо опитаний в судовому засідання в якості свідка син позивача ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3 у заяві до суду підтвердили, що батько надає їм матеріальну допомогу і забезпечує грошима.

Оскільки ст. 180 СК закріплено рівність прав батьків по виконанню обов'язку утримання дитини, позивач не спростувала заперечення відповідача на позов стосовно її неспроможності виконувати такі обов'язки, а також відсутність належного матеріального забезпечення рівня життя доньки, що слугувало б підставою для судового захисту прав дочки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо висновків суду про відсутність у матері права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає скасуванню, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог позову з наведених вище підстав.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09 січня 2019 року в частині мотивів відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасувати та ухвалити нове про відмову цих вимог позову за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик