ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/941/19 Справа № 203/4087/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Волченкова Дмитра Едуардовича, інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Михайленка Олексія Валерійовича, лікаря Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ОСОБА_4, головного лікаря Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі та гідності, визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

02 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Волченкова Д.Є., інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Михайленка О.В., лікаря КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ОСОБА_4, головного лікаря КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнання протиправними дії відповідачів, які у відношенні ОСОБА_1 склали документи з недостовірними даними та внесли відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (а.с.1-5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Волченкова Д.Є., інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Михайленка О.В., лікаря КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ОСОБА_4, головного лікаря КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди - відмовлено повністю (а.с.96-101).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.103-105).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.05.2017 року інспектором роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Волченковим Д.Е. відносно позивача ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №209267 (а.с.7).

Як зафіксовано в протоколі 02.05.2017 року о 01-50 г. в м. Дніпрі на вул. Наримська,24, водій ОСОБА_1, керував транспортним засобом ЗАЗ 110206 н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КупАП. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків (а.с.7).

Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.201 року у справі № 204/2804/17, провадження № 3/204/1097/17, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 було закрито в зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що дії працівників поліції по складенню протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України, підставою для відшкодування, заподіяної такими діями, шкоди.

Окрім того, не підлягають до застосування в цьому випадку і положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року № 266/94-ВР.

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" (2135-12), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" (3341-12) та іншими актами законодавства.

Жодної підстави для застосування у цій справі положень вищевказаного Закону судом не встановлено.

До ОСОБА_1 не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення.

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов'язки для позивача.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції та відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Складення працівниками поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який не потяг за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій працівників поліції при їх складанні.

ОСОБА_1 не доведено незаконності рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Посилання апелянта на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.201 року, якою справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно нього було закрито у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, не є свідченням протиправності дій відповідачів, оскільки приймаючи вказане рішення, суд посилався на недоведеність факту ухилення позивача від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що у даних спірних правовідносинах відповідачі Михайленко О.В. та Волченков Д.Е., як службові особи Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як працівник та керівник Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер», не є належними відповідачами у справі, якими у даному випадку повинні бути Державне казначейство України та відповідна юридична особа.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: