Справа № 755/8703/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Наталія Юріївна про визнання права власності на майно в порядку про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у виключенні квартири зі складу службової та зобов'язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом доКиївської міської ради просила визнати за собою,ОСОБА_1, право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом щодо майна померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

15 червня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

03 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позов поданий представником Київської міської ради Жук І.Г., за змістом відзиву на позов відповідач просить ухвалити рішення на підставі поданих стороною до казів згідно вимог чинного законодавства, та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепеляця Н.Ю., правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась, на виконання ухвали суду про забезпечення доказів направила матеріали спадкової справи №3/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що з 30 вересня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. (а.с.16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 04 серпня 2017 року (актовий запис №1313). (а.с.11)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина до складу якої входить об'єкт нерухомого майна - Ѕ частина квартири АДРЕСА_1, факт набуття ОСОБА_4 права власності на частку квартири підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, видане Дніпровською районною державною адміністрацією 07 вересня 1994 року. (а.с.10)

За життя ОСОБА_4 залишив заповіт датований 23 березня 2002 року, яким на випадок своєї смерті заповідав належну йому на праві власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

26 січня 208 року ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Н.Ю. з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

На підставі заяви спадкоємця ОСОБА_1, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перепелиця Н.Ю. заведена спадкова справа №3/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, ксерокопія матеріалів спадкової справи залучено до матеріалів цивільної справи.

05 квітня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Н.Ю., у відповідь на заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, роз'яснила про неможливість вчинення нотаріальної дії щодо, оскільки спадкоємцем не були подані оригінали правоустановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на частку квартири, що є предметом спадкування.

Внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 належала на праві власності Ѕ частина квартири Ѕ частина квартири АДРЕСА_1, факт реєстрації права власності за спадкодавцем частки вказаного об'єкту нерухомого майна підтверджується довідкою, яка видана Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (вих. № КВ-2014№49014 від 25 лютого 2014 року).

Після смерті ОСОБА_4, право власності на вищезазначене нерухоме майно перейшло в порядку спадкування за заповітом - ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомо майна, що входить до спадкової маси, при цьому суд враховує, що в межах даного спору відповідачем не висунуто заперечень щодо правомірності набуття позивачем, яка єдиним спадкоємцем майна померлого спадкодавця, права власності на спадкове майно.

В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, як спадкоємця за заповітом, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1, спадкоємцем за заповітом майна померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепеляця Наталія Юріївна про визнання права власності на майно в порядку за заповітомє правомірним та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепеляця Наталія Юріївна про визнання права власності на майно в порядку за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 по вулиці Олександра Бойченка у місті Києві.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я