Справа № 456/1723/17
Провадження № 2/456/772/2019
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

20 грудня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2007. У вказаній квартирі, окрім нього, зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 , шлюб з якою розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2012. Відповідач вже більше п`яти років не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат по її утриманню. У зв`язку з реєстрацією відповідача у кв. АДРЕСА_2 , він сплачує комунальні послуги з розрахунку і за неї, що позбавляє його можливості оформити субсидію. Факт відсутності ОСОБА_2 за вищевказаною адресою підтверджується актом обстеження та показаннями свідків, вказаних у позовній заяві, яких він просить допитати в судовому засіданні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, зокрема:

-18.03.2019 в підготовче судове засідання позивач з`явився особисто та подав заяву про відвід судді Бучківській В.Л.; ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.03.2019 /суддя Бучківська В.Л./ заяву ОСОБА_1 про відвід судді залишено без задоволення, провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді Бучківській В.Л., вирішення питання про відвід судді передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України /а.с.121/; ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області /суддя Янів Н.М./ в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бучківській В.Л. у справі №456/1723/17 відмовлено /а.с. 123/;

-16.04.2019 в підготовче судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою про вручення конверта адресату, однак 16.04.2019 на адресу суду ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Бучківській В.Л., який на підставі ч.5 ст. 39 ЦПК України залишено без розгляду /а.с. 126, 131, 132/;

-24.05.2019 ОСОБА_1 в підготовче судове засідання з`явився, заявив відвід судді Бучківській В.Л.; ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.03.2019 /суддя Бучківська В.Л./ заяву ОСОБА_1 про відвід судді залишено без задоволення, провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді Бучківській В.Л., вирішення питання про відвід судді передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України /а.с.141/; ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області /суддя Янів Н.М./ в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бучківській В.Л. у справі №456/1723/17 відмовлено /а.с. 150/;

-01.08.2019 в підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про те, що не зможе з`явитись в підготовче судове засідання, у зв`язку з поганим самопочуттям /а.с. 158-159/;

06.08.2019 за вих. №456/1723/17/10507/19 на адресу позивача скеровано повідомлення про відкладення розгляду справи на 29.08.2019, у зв`язку з неявкою сторін по справі та на підставі письмової заяви ОСОБА_1 від 01.08.2019. Крім того, останнього попереджено про наслідки зловживання позивачем його процесуальними правами та зобов`язано надати суду докази, а саме медичний документ, який засвідчує факт погіршення стану здоров`я та неможливість прибути в судове засідання /а.с. 161/;

-29.08.2019 в підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо поштового відправлення». Медичних документів, які б підтверджували поважність причин неприбуття в підготовче судове засідання 01.08.2019 позивачем суду не подано. Натомість, в підготовче судове засідання з`явився представник позивача, адвокат Пилипів О.В. На підставі ст. 223 ЦПК України судом ухвалено провести підготовче засідання у відсутності позивача, справу призначено до судового розгляду /а.с. 163, 166/;

-в судове засідання 30.09.2019 позивач ОСОБА_1 не з`явився, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо поштового відправлення». 30.09.2019 позивачем ОСОБА_1 на адресу суду подано заяву про відкладення розгляду справи на інший день, у зв`язку з укладенням договору про правову допомогу з іншим адвокатом /а.с. 177, 178/;

-24.10.2019 в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою про особисте вручення конверта адресату /а.с. 187, 189/;

-25.11.2019 в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою про вручення конверта адресату. Крім того, про розгляд справи 25.11.2019 позивач ОСОБА_1 був повідомлений оголошенням на офіційному веб-порталі «Судова влада» /а.с. 199, 202, 205/;

-20.12.2019 в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим про час та місце його проведення /а.с. 208/, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо поштового відправлення».

Представник позивача, адвокат Пилипів О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи, просить позов задоволити, з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що відповідач не зареєструвала право власності у порядку, встановленому законом, а тому не вважається власником в розумінні закону і обтяження, про яке відповідач вказує у заяві про скасування заочного рішення не впливає на реєстрацію права власності.

Відповідач ОСОБА_2 18.03.2019 в підготовче судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце його проведення /а.с. 110, 122/;

- 02.04.2019 на адресу суду відповідачем ОСОБА_2 подано заяву, в якій остання просить повідомляти її про час і місце розгляду справи на адресу: 28010, Madrid calle Virtudes, 20/2А та скеровувати на зазначену адресу прийняті судом процесуальні рішення по справі /а.с. 127/;

- 16.04.2019 відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце його проведення /а.с. 125/;

- 24.04.2019 на адресу суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що позовна заява ОСОБА_1 ґрунтується на неправдивій інформації, оскільки позивач вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_2 , однак не зазначає, що вона є співвласником цієї ж квартири. Вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням має штучний характер та є безпідставним.

- в підготовче судове засідання 24.05.2019 відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце його проведення /а.с. 133/;

- 13.06.2019 на адресу ОСОБА_2 скеровано повідомлення про виклик до суду на 17:30 год. 01.09.2019 та судом звернено увагу відповідача на норму ст. 211 ЦПК України, якою передбачено право учасника заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності та норму ч.4 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також, судом звернуто увагу сторін на те, що чисельні заяви про відвід позивача ОСОБА_1 та заяви відповідача ОСОБА_2 про неможливість з`явитись в судове засідання, у зв`язку з перебуванням за кордоном та клопотання про надіслання кореспонденції за межі держави (та відсутність заяви відповідача про розгляд справи у її відсутності, за бажанням останньої), унеможливлюють прийняття судового рішення в розумні строки, передбачені ЦПК України /а.с. 154/;

- 01.08.2019 в підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою про особисте вручення конверта адресату /а.с. 164/;

- 29.08.2019 в підготовче судове засідання відповідач не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце його проведення;

- 30.09.2019 в судове засідання відповідач не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду з відміткою про вручення конверта адресату /а.с. 168/

24.10.2019 та 25.11.2019 в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце його проведення, зокрема оголошенням, розміщеному на офіційному веб-порталі «Судова влада» /а.с. 180, 191, 202/;

20.12.2019 в судове засідання відповідач не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце його проведення /а.с. 208/.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача в судовому засіданні не заперечила.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2012 /суддя Сас С.С./ шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано /а.с. 8/.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2017 /суддя Янко Б.Я./ позов ОСОБА_1 задоволено: визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 47-48/.

27.11.2018 представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала на адресу суду заяву про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2017 /а.с. 55-58/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бучківської В.Л. від 28.11.2018 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву та призначено справу до судового розгляду /а.с. 74/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2019 скасовано заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської від 07.10.2017, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні /а.с. 103-105/.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ; підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, реєстр №1-3067, 25.07.2002; на вказану квартиру накладено арешт, підстава обтяження виконавчий лист 2-1706, 17.07.2010 /а.с. 5-6/.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 , у вказаному помешканні зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /а.с. 9-13/.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.09.2014, складений комісією у складі: депутата міської ради Уляшкевич О.І., Петришак Н.І., Михневич ОСОБА_4 В., Черепан І.С., на підставі заяви ОСОБА_1 проведено обстеження перевірки факту проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , результати обстеження ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає /а.с. 15/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2012 квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визначено порядок користування вказаною квартирою /а.с. 66-67/.

Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2014 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 /а.с. 69/.

Відповідно до довідки №308 від 16.11.2018, виданої КП «Стрийтеплоенерго», за адресою: АДРЕСА_1 у березні 2013 р. утворено рахунок № НОМЕР_1 , на підставі рішення суду від 30.05.2012 /а.с. 72/.

Відповідно до судового наказу Стрийського міськрайонного суду від 21.04.2016 /суддя Шрамко Р.Т./ з ОСОБА_2 на користь КП «Стрийтеплоенерго» стягнуто борг у розмірі 3 277, 00 грн. /а.с. 114/ та на підставі вказаного судового наказу 11.05.2017 старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Федоришин Н.С. відкрито виконавче провадження, яке 28.09.2017 закрито /а.с.118/.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак ВС вказав, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що законодавець чітко визначив осіб, які втрачають право користування житловим приміщенням, за умов встановленими статтею 71 ЖК Української РСР та статтею 405 ЦК України. Цими особами є: член сім`ї власника житла, наймач або члени його сім`ї. Вказані норми матеріального права не передбачають визнання особи, якій житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності, такою, що втратила право користування цим житловим будинком, оскільки це є порушенням статті 41 Конституції України. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 28.01.2019 по справі №462/7242/14-ц. Зокрема Верховний Суд вказав, що відсутні підстави для визнання особи втратившою права користування жилим приміщенням, оскільки спірне житлове приміщення є спільною власністю сторін, і відповідач має рівне право з позивачем користуватися майном, як співвласник.

Суд вважає, що позивач не довів наявність жодних підстав, передбачених законом, які б дали можливість суду прийти до висновку про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Зокрема, суд враховує як відсутність законодавчих підстав, передбачених статтею 71 ЖК Української РСР та статтею 405 ЦК України, які не передбачають визнання особи, якій житловий будинок належить на праві спільної власності, такою, що втратила право користування цим житловим будинком, так і фактичних підстав, тобто передбачених законом обставин, з якими закон пов`язує визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Доводи позивача про те, що квартира АДРЕСА_2 належить йому особисто на праві приватної власності, не заслуговують на увагу та спростовуються наступними доказами, яким судом надано правову оцінку з точки зору їх належності та допустимості.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області /суддя Микитчин І.М./ від 30.05.2012 квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визначено порядок користування вказаною квартирою; вказане рішення набрало законної сили, оскільки ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2012 рішення суду від 30.05.2012 залишено без змін. Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2014 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 , кожному; вказане додаткове рішення набрало законної сили, оскільки ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 26.02.2015 залишено без змін.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 , на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області /суддя Микитчин І.М./ від 30.05.2012 та додаткового рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2014 не оформила у встановленому законом порядку право власності на Ѕ частину вказаної квартири, не свідчить, що вона не є власником Ѕ квартири в розумінні закону, суд вважає обгрунтованими доводи відповідача, викладені у заяві про скасування заочного рішення про те, що вона була позбавлена можливості зареєструвати право власності, оскільки на квартиру накладено арешт і така перебуває під іпотекою в силу боргових зобов`язань позивача. Наведене стверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с.6/, згідно з якими тип обтяження: арешт; підстава: виконавчий лист №2-1706 від 17.07.2010, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено строків реєстрації права власності у випадку набуття такого на підставі рішення суду, а відтак, доводи представника позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що навіть за умови не проживання у спірній квартирі, наведене не позбавляє відповідача прав, як законного співвласника даного помешкання, вільно володіти та користуватись належним їй житлом, а тому вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, з підстав зазначених у позовній заяві, є безпідставними та необґрунтованими та не підпадають під вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України та ст. 116 Житлового кодексу України.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд бере до уваги довідку №308 від 16.11.2018, видану КП «Стрийтеплоенерго», відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1 у березні 2013 р., утворено рахунок № НОМЕР_1 , на підставі рішення суду від 30.05.2012. що спростовує твердження позивача про те, що він не має змоги оформити субсидію та повністю несе витрати на утримання будинку. Той факт, що відповідач ОСОБА_2 бере участь в утриманні квартири підтверджується судовим наказом Стрийського міськрайонного суду від 21.04.2016 /суддя Шрамко Р.Т./, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь КП «Стрийтеплоенерго» стягнуто борг у розмірі 3 277, 00 грн. /а.с. 114/ та на підставі вказаного судового наказу 11.05.2017 старшим державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Федоришин Н.С. відкрито виконавче провадження, яке 28.09.2017 закрито.

Долучені до матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 докази, а саме Інформаційна довідка з державного реєстру прав на нерухоме майно, копія будинкової книги для прописки громадян та акт обстеження матеріально-побутових умов від 30.09.2014 не дають суду підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, позивач ОСОБА_1 вказав, що факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 а, можуть підтвердити свідки, за лопотанням представника позивача суд викликав свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 /а.с.111/, зокрема в судові засідання на 30.09.2019 /а.с.172/; на 24.10.2019 /а.с.184/; на 25.11.2019 /а.с.196/, на 20.12.2019 /а.с.227/, однак свідки в судові засідання не з`являлися, про причини неявки суд не повідомляли, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» (Kryvitska and kryvitskyy v. Ukraine, заява №30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які маютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Суд створив всі необхідні умови сторонам для реалізації їхніх прав, передбачених як національним законодавством так і міжнародними стандартами. Так, суд неодноразово викликав позивача в судові засідання та роз`яснював останньому, що у випадку його неявки в судове засідання, справа буде розглянута на підставі наявних у ній доказів за участю його представника, який не позбавлений права представляти його інтереси у суді. Судом також враховано і той факт, що позивач подавав заяви про відвід головуючого по справі, однак суд зауважує, що такі заяви були визнані безпідставними, однак наведене слугувало підставою для відкладення розгляду справи і повідомлення позивача про наступне судове засідання. Слід також зауважити, що такі постійні дії позивача, який подавав чисельні заяви про відвід, а сам в судові засідання не з`являвся з причин, що не визнано поважними, оскільки останнім не підтверджено поважність причин неприбуття у судові засідання, судом розцінено як зловживання правом, про що неодноразово повідомлено позивача.

Одночасно суд врахував і доводи відповідача, викладені у заявах, адресованих суду, та повідомляв останню про всі судові засідання, як за адресою реєстрації, так і за місцем фактичного перебування, і оскільки остання не просила розглядати справу без її участі, судом прийнято рішення про постановлення заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України.

На підставі наведеного та досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 не втратила права користування спірною квартирою, яке вона законно набула у спірній квартирі й про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з підстав, викладених у позові, оскільки відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення суду та рішенням суду встановлено порядок користування квартирою між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 24 грудня 2019 року