ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м.Суми

Справа №592/2822/18

Номер провадження 22-ц/816/61/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Бичкова І.Г в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до досягнення кожною дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що з 02.12.2005 року по 27.10.2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час вона з дітьми проживає в Польщі, де працює, отримує близько тисячі злотих на місяць, несе відповідні витрати, інших доходів або допомоги вона не має, тому відповідач повинен також приймати участь в утриманні своїх дітей.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.03.2018 року і до повноліття дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та до ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно. Визначено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у позові.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що разом з позивачем та їх дітьми вони проживали в Республіці Польща. Після того, як позивач залишила його разом з дітьми, він повернувся в Україну і діти проживали з ним. В період з березня по травень 2018 року його діти зникають. За даним фактом він звернувся до органів поліції. Його неодноразові прохання до суду звернутися до органів юстиції Республіки Польща з метою перевірки та встановлення дійсного місця знаходження позивача і дітей залишились без задоволення. Вказує, що дію рішення апеляційного суду, яким визначено місце проживання дітей разом з позивачем та надано дозвіл на їх вивезення до Польщі, зупинено ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2018 року. Зазначає, що суд не дослідив твердження позивача, що діти проживають разом з нею і позовні вимоги заявлені саме в інтересах дітей. Також вказує, що позовна заява і документи додані до неї були подані невідомою особою з підробленим підписом ОСОБА_1

Від представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 з підстав її необґрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 180, 182 СК України та виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх малолітніх дітей, він є працездатним, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців, крім малолітніх дітей, немає.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 грудня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей - синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 16-17).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю - ОСОБА_1 Надано дозвіл на виготовлення проїзних документів на ім'я дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_2; вивезення та виїзд дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон у Польщу у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 протягом трьох років. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей разом з ним, відмовлено (а. с. 9-10).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог щодо надання дозволу на виготовлення проїзних документів на ім'я дітей та їх вивезення за кордон України протягом трьох років - скасовано і постановлено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме: надано дозвіл на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон України до Республіка Польща у супроводі матері ОСОБА_1, на строк до 27.05.2019 року, без згоди батька ОСОБА_2

В іншій частині рішення залишено без змін.

Виконання постанови апеляційного суду в частині надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України до Республіка Польща у супроводі матері ОСОБА_1 строком до 27.05.2019 року, без згоди батька ОСОБА_2 відстрочено до закінчення дитиною навчального 2017-2018 року (а. с. 11-14).

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на вказані судові рішення. Зупинено виконання постанови Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року до закінчення касаційного провадження (а. с. 107).

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року в частині надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон до Республіки Польща у супроводі матері залишено без змін.

Позивач проживає разом з дітьми в Республіці Польща, офіційно працевлаштована (94-98).

Син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 квітня 2018 року зарахований до приватного дитячого садка Мотилєк 3 у м. Варшава (а. с. 23-24), син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю прибув до Республіки Польща 27 травня 2018 року, що підтверджується проїзними документами (а. с. 91-92), де і проживає разом з нею.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та вірно визначив їх розмір - 1/3 частку усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має.

У відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у присудженому судом першої інстанції розмірі, відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо місцезнаходження дітей та звернення відповідача з даного приводу до органів поліції, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять дані про те, що діти сторін проживають разом з матір'ю у Польщі. Крім того, постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2017 року, яким визначено місце проживання дітей з матір'ю, та постанову Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року в частині надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон до Республіки Польща у супроводі матері залишено без змін.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу того, що позовна заява про стягнення аліментів була подана невідомою особою з підробленим підписом ОСОБА_1, так як судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що позовна заява була підписана представником позивача - ОСОБА_9, повноваження якого на представлення її інтересів в установах суду підтверджена відповідною довіреністю (а. с. 18; 88-90). Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1, в якій вона повністю підтримує заявлений позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та просить розглядати справу у її відсутність через її представника ОСОБА_9 (а. с. 83).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 січня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина