Справа №295/6936/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойченко Т.М.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь для утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі 1860,00 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.10.1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, він якого мають двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, однак між сторонами фактично припинені шлюбні відносини внаслідок відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей, тому позивачка вважає, що примирення та подальше збереження сімї не можливе, а тому просить шлюб розірвати. Також, відповідач, який являється батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, позивачка вважає, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини.

20.08.2018 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказав, що не заперечує проти позову у частині вимог про розірвання шлюбу, вимоги позивача про стягнення аліментів вважає безпідставними, оскільки до позову не додано доказів ухилення відповідача від утримання дитини. Діти проживають разом з відповідачем та перебувають на його утриманні. Відповідач постійно забезпечує дітей всім необхідним харчування, одягом, оплачує навчання, відпочинок. Позивачка має змогу забезпечувати дітей, оскільки має доходи та має у власності нерухоме майно. Відповідач також не заперечує проти того, щоб діти проживали разом з ним та перебували на його утриманні.

Протокольною ухвалою суду від 13.12.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити та додатково пояснила, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, зловживає алкогольними напоями, підтвердила що вона з відповідачем та дітьми разом проживають у батьків відповідача. В квартирі що належить їй на праві власності проживає її матір інвалід 1 групи. Вказала, що дітьми перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки дохід отримує у вигляді заробітної плати в розмірі 4000,00-5000,00 грн., яких не вистачає на потреби дітей. Відповідач фактично надає 250,00 грн. на місяць для оплати музичних уроків дочці та інколи купує продукти, зароблені кошти витрачає на власні потреби, доводи, наведені відповідачем у відзиві, не відповідають дійсності.

Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав та просив задовольнити, щодо вимог позову у частині визначення розміру аліментів заперечував в частині розміру аліментів, оскільки аліменти у розмірі, який вказаний позивачкою в нього немає змоги сплачувати, з тих підстав, що він отримує заробітну плату в розмірі 3700,00 грн. та більше доходів немає, по можливості купує продукти, надає матеріальну допомогу дітям, сплачує за гуртки, він не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник відповідача у судовому засіданні просив стягнути аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в твердій грошовій сумі, що становить 1013,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. (а.с. 6)

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7-8).

Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, що відповідачем не заперечується, тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що сторони по справі являються його батьками, він разом з бабусею, дідусем, мамою та батьком проживають разом, в нього з матірю хороші стосунки, проте стосунки з батьком не склалися, оскільки він не піклується про їх родину, зловживає алкогольними напоями, нехтує своїми батьківськими обовязками, їх вихованням та утриманням займається матір, іноді допомагає бабуся.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що являється матірю відповідача, а позивач є її невісткою, проживають вони всі разом, піклується про дітей позивач, відповідач не в повній мірі виконує свої батьківські обовязки, в деякій мірі надає кошти на утримання квартири, вважає, що онуки потребують матеріальної допомоги.

Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивачки на отримання аліментів в твердій грошовій сумі не оспорюється, оскільки відповідач погодився на сплату аліментів в твердій грошовій сумі, яка відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, про яке ними повідомлено у судовому засідання, та те, що малолітня дитина потребує утримання від своїх батьків, які є працездатного віку, мають рівні права та обовязки щодо дитини, тому в сукупності оцінених судом доказів, враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років наразі становить 2017,00 грн., при цьому судом встановлено про відсутність достатності заробітку (доходу) платника аліментів щоб дозволяло встановити мінімальний рекомендований розмір аліментів, суд приходить до висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позову та аліменти визначаються судом в розмірі 1013,50 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, починаючи з дня предявлення позову до суду, тобто з 05.06.2018р.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимоги про стягнення з позивача судових витрат по оплаті витрат на професійну правову допомогу та судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Встановлено, що 01.06.2018 року ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_7, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 596, уклали договір про надання правничої допомоги.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, адвокатом ОСОБА_7 складено акт здачі-прийняття виконаних робіт від 05.06.2018 року з описом робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом.

Оцінюючи надані стороною позивача докази щодо понесення нею витрат на правову допомогу, суд вважає їх недостатніми, оскільки умови договору про надання правничої допомоги не містить відомостей щодо вартості послуг адвоката, також позивачем не надано платіжного документу, який підтверджує оплату нею послуг адвоката, тому в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 141, 150, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 12, 76-82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 10.10.1998 року Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (актовий запис № 1575) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1013,50 грн. щомісячно, починаючи з 05.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, місце реєстрації АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання та місце реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 08.02.2019 року.

Суддя Н.В. Ведмідь