ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 643/4586/18

провадження № 22-ц/818/157/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О., -

у с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 13 листопада 2014 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 11656,45 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за договором зобов'язань належним чином не виконала, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31735,36 грн, яка станом на 03 квітня 2018 року складається з: 10561 грн. 84 коп. - заборгованості за кредитом; 5771 грн. 75 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 13960 грн. 18 коп. - заборгованості за пенею, а також 1441 грн. 59 коп. штрафу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13.11.2014 року у розмірі 31735 грн. 36 коп., а також 1762 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 14 березня 2016 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором від 13.11.2014 року у розмірі 16077,53 грн. Вказане рішення набрало законної сили, а тому відсутні підстави для повторного стягнення з неї заборгованості за тим самим кредитним договором.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що 13.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 11656,45 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї у судовому порядку на користь кредитора заборгованості у загальному розмірі 31735 грн. 36 коп.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 14 березня 2016 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 13.11.2014 року у розмірі 16077 грн. 53 коп.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши до позичальника вимогу про стягнення кредитної заборгованості у 2016 році, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування ним та пені за порушення зобов'язань за договором.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 2643 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381 - 384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2018 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2014 року відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 2643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова