Ухвала

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 751/6805/18

провадження № 61-5615ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у складі судді: Шитченко Н. В., у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про захист прав споживача.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року у складі судді: Філатової Л. Б. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

14 січня 2019 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року. Також позивачем заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку апеляційного оскарження залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року залишено без руху. Надано ОСОБА_4 10-денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання до Чернігівського апеляційного суду заяви про поновлення строку апеляційного оскарження з зазначенням підстав поновлення такого строку, та 5-денний строк для приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог статті 356 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що копія оскарженого рішення була надіслана позивачу 11 грудня 2018 року та згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення отримана адресатом особисто 12 грудня 2018 року, тобто останнім днем для подання апеляційної скарги є 11 січня 2019 року. Апеляційна скарга на рішення суду згідно відбитку штампу вхідної кореспонденції суду подана 14 січня 2019 року, тобто з пропуском встановленого 30-денного строку з дня вручення копії судового рішення. Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку, представник позивача не вказує у апеляційній скарзі жодних причин пропуску строку апеляційного оскарження.

04 лютого 2019 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Заява мотивована тим, що конверт суду з копією рішення зі штрихкодом 050 ні позивач, ні члени його сім'ї 12 грудня 2018 року не отримували, а отже і не розписувались за його отримання у повідомленні про вручення поштового відправлення. Посилався на те, що за угодою з листоношею вся кореспонденція, скерована на адресу його родини, кладеться до домашньої скриньки у разі їх відсутності, що підтверджено відповідною довідкою листоноші. Фактично цей конверт був вийнятий з поштової скриньки дружиною позивача, ОСОБА_6, 15 грудня 2018 року і переданий вже йому, як представнику ОСОБА_4, для ознайомлення 17 грудня 2018 року, а позивач був відсутній у м. Чернігові у період з 10 по 30 грудня 2018 року. Підписи, які наявні у повідомленні про вручення та у журналі Укрпошти № 8 про отримання поштового відправлення належать не позивачу (або членам його сім'ї), а листоноші. Отже, позивач в особі свого представника отримав оскаржене рішення суду першої інстанції 17 грудня 2018 року, що надає йому право на поновлення процесуального строку.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржене рішення суду було винесено 05 грудня 2018 року, повний текст складено 07 грудня 2018 року, і строк його апеляційного оскарження був встановлений відповідно до приписів частин першої, другої статті 354 ЦПК України. Копія судового рішення була надіслана позивачу 11 грудня 2018 року та згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення отримана позивачем особисто 12 грудня 2018 року. Представник позивача ОСОБА_5 за поданою ним відповідною заявою копію рішення отримав 17 грудня 2018 року. Адвокат ОСОБА_5 лише представляє інтереси позивача, він не є самостійним учасником справи, і його права є похідними від прав ОСОБА_4, а тому строк апеляційного оскарження повинен рахуватися саме з дня отримання позивачем копії судового рішення, тобто з 12 грудня 2018 року.

Зазначені інші підстави для поновлення строку апеляційного оскарження (отримання поштового відправлення дружиною позивача саме 15 грудня 2018 року та перебування ОСОБА_4 у період з 10 по 30 грудня 2018 року за межами м. Чернігова) не підтверджені жодними належними письмовими доказами, тому апеляційний суд зробив висновок про неповажність вказаних представником позивача причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду.

12 березня 2019 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що конверт суду з копією рішення зі штрихкодом 050 ні позивач, ні члени його сім'ї 12 грудня 2018 року не отримували, а отже і не розписувались за його отримання у повідомленні про вручення поштового відправлення. Вказує, що за угодою з листоношею вся кореспонденція, скерована на адресу його родини, кладеться до домашньої скриньки у разі їх відсутності, що підтверджено відповідною довідкою листоноші. Зазначає, що фактично цей конверт був вийнятий з поштової скриньки дружиною позивача, ОСОБА_6, 15 грудня 2018 року і переданий вже йому, як представнику ОСОБА_4, для ознайомлення 17 грудня 2018 року, а позивач був відсутній у м. Чернігові у період з 10 по 30 грудня 2018 року. Підписи, які наявні у повідомленні про вручення та у журналі Укрпошти № 8 про отримання поштового відправлення належать не позивачу (або членам його сім'ї), а листоноші. Тому позивач в особі свого представника отримав оспорюване рішення суду першої інстанції 17 грудня 2018 року, що надає йому право на поновлення процесуального строку. Вважає, що апеляційний суд не дослідив докази, якими підтверджуються поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також не допитав свідків. Крім того, апеляційний суд не взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини».

У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року, на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження ОСОБА_4 надає оригінал конверта зі штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення № 572, адресований Чернігівським апеляційним судом, та дані з сайту Укрпошта про отримання листа зі штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення № 572.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Встановивши, що ОСОБА_4 пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року, а причини пропуску є не поважними, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель