КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/5130/18 головуючий у суді І інстанції: Таран Н.Г.
провадження №22-ц/824/2611/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у складі судді Таран Н.Г. у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач Департамент патрульної поліції звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді інспектора роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, і виконуючи свої службові обов'язки, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, у результаті якої службовий автомобіль Департаменту патрульної поліції «Renault Dokker» отримав механічні пошкодження.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 98581, 60 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року позов Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 12400,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних відносин положення КЗпП України, оскільки при вирішенні спору керуватися необхідно спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про Національну поліцію» та Цивільним кодексом України.

ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про Національну поліцію». Однак, у такому Законі відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної відповідальності заподіяної поліцейським, а тому суд дійшов висновку, що на відповідача поширюється трудове право, а відтак, необхідно керуватися нормами КЗпП України. Тому, суд, керуючись положеннями статті 132 КЗпП України, вважав, що ОСОБА_4 має понести матеріальну відповідальність у розмірі не більше свого середнього місячного заробітку.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що автомобіль марки «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться у власності Департаменту патрульної поліції, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10).

13 січня 2017 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_2, порушив п.3.1 Правил дорожнього руху України, під час виконання невідкладного службового завдання, не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року та висновком службового розслідування (а.с.11, 73-77).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року ОСОБА_4 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв'язку із малозначністю, обмежившись усним зауваженням (а.с.11).

Наказом Департаменту патрульної поліції від 10 травня 2017 року №700 ОСОБА_4 оголошено догану (а.с.78-79).

Відповідно до висновку експертного дослідження від 14 серпня 2017 року №19/13-1/33-ЕД/17 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Renault Dokker» 2015 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить Департаменту патрульної поліції у м. Києві, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 січня 2017 року, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме: 14 серпня 2017 року, складає 98581,60 грн. (а.с.14-42).

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Конституція України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (стаття 56).

Так, за загальним правилом порядок відшкодування завданої майнової шкоди регулюється положеннями статті 1166 ЦК України, де майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, види і порядок відповідальності поліцейських встановлені спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені норми законодавства у їх сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відшкодування майнової шкоди, завданої працівником Національної поліції безпосередньо юридичній особі (у даному випадку шкоди, завданої Департаменту патрульної поліції), покладається на державу, в особі відповідних органів.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги, і доходить висновку, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення КЗпП України та дійшов помилкового висновку про відсутність у спеціальному законі «Про національну поліцію» норми, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди поліцейськими під час здійснення ними своїх повноважень.

З урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права Департаменту патрульної поліції не були порушені ОСОБА_4

Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень частини третьої статті 19 Закону України «Про національну поліцію» відшкодування майнової шкоди, завданої працівником Національної поліції безпосередньо юридичній особі, не може бути відшкодоване цим працівником.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні даного спору необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України, відхиляються судом апеляційної інстанції оскільки, спірні правовідносини регулюються спеціальним законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «12» лютого 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко