КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа№363/3800/17 головуючий у І інстанції: Чірков Г.Є.
провадження 22-ц/824/2675/2019 головуючий у апеляційній інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Мельник Я.С., Сержанюк А.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, Головного Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської РДА, про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на земельну ділянку, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Позивач звернувся з вищевказаним позовом.

13 листопада 2018 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заявила клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення взаємопов'язаної справи, яке обґрунтовувала тим, що підстави вказані в позовній заяві ґрунтуються на мировій угоді, відносно зміни умов якої слухається інша справа №363/1173/18 у Вишгородському суді Київської області,

Тому ОСОБА_4 вважала, що рішення в справі про зміну умов мирової угоди може істотно вплинути на рішення по даній справі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року провадження в справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, яким завершиться розгляд цивільної справи №363/1173/18 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд не проаналізував предмети спорів у справах, не вказав обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та державного акту на землю виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, та можливості вирішення даної справи по суті.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що предмети у справах №363/3800/17 та №363/1173/18 є взаємопов'язаними, зважаючи на те, що в обох справах спір існує навколо однієї і тієї ж земельної ділянки, і результат розгляду справи про зміну умов мирової угоди матиме істотне значення для вирішення даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, викладені обставини і правові наслідки мирової угоди яка є предметом розгляду у справі №363/1173/18 безпосередньо стосуються предмету розгляду в цій справі, які є взаємопов'язаними, що свідчить про об'єктивну неможливість вирішення цієї справи до вирішення справи про зміну умов мирової угоди.

З таким висновком, апеляційний суд погодитись не може.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатись на об'єктивну неможливість розгляду справи і у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Передбачена законом необхідність у зупиненні розгляду однієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що в іншій справі можуть бути встановлені або спростовані факти, що матимуть значення для вирішення цієї справи та які можуть вплинути на наявність підстав для задоволення позову повністю або частково, або відмови у ньому, або якщо ці справи є взаємовиключними.

Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи про зупинення провадження, не навів мотивів, які факти можуть бути встановлені або спростовані за наслідками розгляду справи №363/1173/18, та їх вплив на вирішення цієї справи.

Окрім того, суд першої інстанції не перевірив належним чином, чи є спільним предмет доказування в обох справах та чи є вимоги в цих справах такими, що нерозривно пов'язані між собою, що давало б підстави встановити об'єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Крім того, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Такі ж правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (провадження № 61-19434св18).

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, остання передає у власність сина ОСОБА_6 половину приміщень та земельної ділянки, яка становить 0,2375 га.. Мирова угода була затверджена ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2003 року. 26 липня 2005 року ОСОБА_5 всупереч умовам мирової угоди на підставі договору дарування подарувала всю належну їй земельну ділянку ОСОБА_4, приховавши факт, що половина спірної земельної ділянки передана у власність сина.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки ОСОБА_4, акт на право власності на спірну частину ділянки та визнати за спадкоємцями ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на спірну частину земельної ділянки.

Підставою для зупинення провадження у даній справі став факт розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про зміну умов мирової угоди.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що наявність спору у справі про зміну умов мирової угоди унеможливлює розгляд справи за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на земельну ділянку, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Обухівським районним судом Київської області ухвалу від 12 червня 2018 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 рокускасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: