Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 758/9445/16-ц

провадження № 61-36326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Київпастранс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунального підприємства «Київпастранс», яка підписана представником Козачук НаталієюЮріївною, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») про стягнення суми боргу.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, що набрало законної сили 09 квітня 2015 року, стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_4 69 457,55 грн.

Постановами від 22 січня 2015 року та 03 червня 2015 року ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження у справі № 758/8358/14-ц.

На рахунок позивача сплачувалися кошти і рішення суду виконано в повному обсязі 15 березня 2016 року. Оскільки зобов'язання відповідача було припинено тільки 15 березня 2016 року, позивач вважав, що в цьому випадку застосовується стаття 625 ЦК України.

Позивач просив стягнути з КП «Київпастранс»: інфляційні втрати в розмірі 23 062,78 грн; 3 % річних в розмірі 1 957,92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року в складі судді: Ларіонової Н. М. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року скасовано. Позов задоволено. Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 23 062,78 та 3 % річних в розмірі 1 957,92 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки рішення суду зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які відповідач належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року КП«Київпастранс» через представника Козачук Н. Ю. подало касаційну скаргу, в якій просило оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

При цьому посилалося на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на правовідносин сторін у справі вимоги ст.625 ЦК України не розповсюджуються, оскільки відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, та на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користуванням чужими коштами.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року у справі № 758/8358/14-ц, що набрало законної сили 09 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 до КП «Київпастранс» майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково, стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_4 69 457,55 грн.

03 травня 2015 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на виконання рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року.

ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання стягнення з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 69 457,55 грн. На виконання рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року на рахунок позивача сплачувалися кошти та рішення виконано в повному обсязі 15 березня 2016 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення».

Встановивши, що між сторонами виникло грошове зобов'язання, апеляційний суд зробив правильний висновок, що дія частини другої статті 625 ЦК України поширюється на ці відносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Київпастранс», яка підписана представником Козачук НаталієюЮріївною, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель