Справа № 447/2568/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/752/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю представників апелянта - Гусак Л.Ф. та адвоката Дашо Т.Ю., представника відповідача - Комарницької В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Карбовніка І.М., у справі за позовом Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" до Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", голови правління Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" ОСОБА_6, Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України про визнання неправомірними дій, утримання від вчинення дій та повернення недоотриманих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Голова Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" Гусак Л.Ф. звернулася до суду з позовом про визнання неправомірними дій, утримання від вчинення дій та повернення недоотриманих коштів у сумі 61 754, 63 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що Первинна профспілкова організація ПАТ «Миколаївцемент», як організаційна ланка, входила до складу Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України. 25 березня 2016 року на засіданні вищого органу первинної організації профспілки - профспілкових зборах прийнято рішення про вихід первинної профспілкової організації ПАТ «Миколаївцемент» зі складу Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів. Вихід первинної організації профспілки відбувся відповідно до вимог п. 4.6 Статуту профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України.

Про свій вихід з обласної організації профспілки та припинення на цій підставі перерахування членських профспілкових внесків в розмірі 30 % від загальної суми утриманих із заробітної плати членів профспілки підприємства первинна профспілкова організація інформувала роботодавця (лист № 8-8/1 від 28.03.2016 року), обласну організацію профспілки та голову ЦК профспілки працівників будівництва і промбудматеріалів (п. 4.6 Статуту).

Однак, відповідач в особі ПАТ «Миколаївцемент», всупереч рішенню вищого органу первинної організації профспілки, продовжує і надалі щомісячно перераховувати профспілкові внески на рахунок обласної організації профспілки в розмірі 30 відсотків від загальної суми зібраних внесків.

23 червня 2016 року 93 члени профспілки ПАТ «Миколаївцемент» подали заяву на ім'я голови правління ОСОБА_6 про перерахування 1% отриманих із заробітної плати внесків в 100% відношенні на розрахунковий рахунок первинної організації профспілки ПАТ «Миколаївцемент» (Розділ 8 п. 4 Колективного договору).

Однак, ПАТ «Миколаївцемент» ігноруючи законодавство та волевиявлення працівників підприємства, з липня 2016 року по березень 2017 року перераховував на рахунок обласної оріанізації профспілки 30 % від загальної суми зібраних внесків. Всього за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року на рахунок обласної організації профспілки перераховано 61 754, 63 гривень.

Своїми незаконними діями відповідачі втручаються в статутну діяльність первинної профспілкової організації, ігнорують прийняті рішення вищою органу - профспілкових зборів профспілки та її членів, своїми діями перешкоджають законній діяльності первинної організації профспілки.

Така ситуація є неприпустимою, оскільки первинна профспілкова організація підприємства позбавлена можливості самостійно проводи свою статутну діяльність і залежить від волевиявлення роботодавця. Неодноразові звернення з цього питання до відповідача результатів не дали, у звязку з чим просила визнані дії відповідача - ПАТ «Миколаївцемент» та співвідповідача голову правління ПАТ «Миколаївцемент» ОСОБА_6 щодо перерахування членських профспілкових внесків, утриманих із заробітної плати працівників підприємства, на рахунок обласної організації профспілки за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року неправомірними; зобов'язати відповідача - ПАТ «Миколаївцемент» та співвідповідача ОСОБА_6 утриматись від вчинення дій з перерахування членських профспілкових внесків членів профспілки ПАТ «Миколаївцемент» на рахунок Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемені» на користь Первинної профспілкової організації Публічного акціонерною товариства «Миколаївцемент» членські профспілкові внески, утримані із заробітної плати членів профспілки ПАТ «Миколаївцемені» за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року неправомірно недоплачені кошти у сумі 61754,63 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" до Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", голови правління Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" ОСОБА_6, Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України про визнання неправомірними дій позовної особи, утримання від вчинення дій та повернення недоотриманих коштів - відмовлено.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року оскаржила Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент», подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що рішення суду підлягає до скасування, оскільки таке є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував доводів позивача і помилково зазначає, що одночасно з прийнятим рішенням про вихід зі складу Львівської обласної організації профспілки, первинна профспілкова організація мала би прийняти рішення про включення її до іншої галузевої чи місцевої профспілки. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки ні чинним законодавством, ні положеннями Статуту професійної спілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів (далі по тексту - Статут) таке не передбачено. В той же час, пунктом 4.6 Статуту передбачається, що після прийняття і? оформлення рішення про вихід із профспілки первинна організація протягом 3 (трьох) робочих днів надає (надсилає рекомендованим листом) протокол загальних зборів про вихід із профспілки до територіальної організації чи до Центрального комітету профспілки. У відповідності до вищезазначеної умови - рішення приймалося про вихід із обласної профспілки, про що обласна профспілка була належним чином повідомлена. Рішення про вихід із профспілки будівельників України первинна профспілкова організації не приймала.

Крім того, в рішенні суду першої інстанції зазначено, що перерахування членських внесків на рахунок первинної профспілкової організації може здійснюватися лише за рішенням професійної спілки працівників будівництва і промбудматеріалів України, а не первинної профспілкової організації. Таким чином, на думку апелянта, суд неправильно визначив порядок перерахування членських внесків, чим порушив ч. 3 ст. 249 КЗпП України.

За вказаних вище обставин, на підставі рішення профспілкової організації, оформленого Протоколом загальних зборів первинної профспілкової організації від 25 березня 2016 року, листом від 28 березня 2016 року №8-8/1 Первинна профспілкова організація ПАТ «Миколаївцемент» повідомила роботодавця про свій вихід зі складу Обкому та зазначила про необхідність перерахунку членських профспілкових внесків у розмірі 100% па рахунок профспілкової організації підприємства відповідно пункту 4 розділ) 8 Колективного договору.

Більш того, умови вказаного договору, на який посилається суд як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, суперечать умовам п. 4 розділу 8 Колективного договору, укладеного у червні 2008 року між роботодавцем та профспілковою організацією ПАТ «Миколаївцемент», згідно до яких при наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, щомісяця відраховувати із заробітної плати й перераховувати в безготівковому порядку протягом 3-х банківських днів після виплати заробітної плати на рахунок профспілкової організації членські внески.

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поданий позивачем розрахунок свідчить про те, що ПАТ «Миколаївцемент», як роботодавець за спірний період перераховувало суми утриманих членських внесків в розмірі 70% від загальної суми внесків на розрахункових рахунок первинної профспілкової організації ПАТ «Миколаївцемент» та 30% - на розрахунковий рахунок Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України, тобто виконувало умови договору.

При цьому, чинне законодавство не покладає ні на підприємство, ні на керівника такого підприємства обов'язку контролювати правильність розподілу профспілкових коштів між первинною та вищестоящими профспілковими організаціями та втручатись у відносини між організаційними ланками профспілки.

Отже, ПАТ «Миколаївцемент» перераховує членські профспілкові внески Львівській обласній організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України відповідно до вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Статуту профспілки та чинної тристоронньої угоди, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Статтею 3 ЦПК України (в редакції, чинній станом на момент звернення з позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках встановлених законом до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відмові від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Аналогічна норма ( ст. 4 ч. 1 - 3) міститься і в редакції Закону № 2147-VIII, яка чинна на час розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення з позовом) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII).

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

Згідно статті 1 Кодексу законів про працю України, такий регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Главою ХУ КЗпП України передбачено вирішення індивідуальних трудових спорів.

Згідно ст. 231 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу)

Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах підлягають трудові за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав;

6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу:

1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації;

2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію;

3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину з інвалідністю, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років;

4) виборних працівників після закінчення строку повноважень;

5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу;

6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір.

Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»

Працівники мають право, зокрема, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки. (стаття 2, частини перша, друга статті 246 Кодексу законів про працю України).

Права професійних спілок, їх об'єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (стаття 244 Кодексу законів про працю України).

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Статтею 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що роботодавець зобов'язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації, а статтею 44 цього Закону передбачено, що роботодавці зобов'язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати, а у бюджетній сфері - за рахунок виділення додаткових бюджетних асигнувань.

Виходячи з системного аналізу вище перелічених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення колективних трудових спорів не є предметом регулювання КЗпП України, а відтак такий спір не може бути розглянутий за правилами ЦПК України.

Колективні трудові спори це спори між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин і порядок вирішення таких спорів визначено Законом України від 3 березня 1998 року № 137/98-ВР "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано цим Законом. Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об'єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору на виробничому рівні є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець (стаття 3 вказаного Закону).

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачений у таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (стаття 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (стаття 25 вказаного Закону); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (частина п'ята статті 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»); невиконання роботодавцем обов'язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (частини друга, четверта статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" звернулася в суд з позовом в порядку цивільного судочинства до Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", голови правління Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" ОСОБА_6, Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України про визнання неправомірними дій, утримання від вчинення дій та повернення недоотриманих коштів, тобто спір виник у зв'язку з невиконанням, на думку позивача, роботодавцем вимог законодавства про працю щодо забезпечення діяльності професійної спілки з питань, віднесених до її повноважень. Суд першої інстанції в порушення вище перелічених норм права прийняв такий позов до розгляду та ухвалив рішення по суті позовних них вимог.

Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін трудових правовідносин, порядок вирішення яких визначено Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)", колегія суддів приходить до висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.

За приписами ст. ст. 374 ч. 1 п. 4, 377 ч. ч. 1, 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково, з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 ЦПК України, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції при розгляді даної справи не враховано, що вирішення даного спору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення районного суду - до скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 255 ч.1 п.1, 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.4 377, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року - скасувати. Провадження у справі за позовом Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" до Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", голови правління Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" ОСОБА_6, Львівської обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України про визнання неправомірними дій, утримання від вчинення дій та повернення недоотриманих коштів - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.