№ 201/1637/19
провадження 2-н/201/48/2019
УХВАЛА

13 лютого 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 та ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 лютого 2019 року звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Але вказана заява не відповідає вимогам: п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 163, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України:

?у заяві в порушення п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України не вірно вказано по батькові заявника, а саме: зазначено Григоріївна, однак згідно копії паспорта, що додано да заяви вірно Григорівна;

?у заяві в порушення вимог: п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, яким передбачено, що у заяві зазначається перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а також заявником в порушення п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви не надано інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, оскільки всупереч вказаним нормам заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що діти перебувають на її утриманні та вона є законним представником дітей, разом з якими проживають діти, однак статтею 242 ЦК України, передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Також слід звернути увагу, що згідно даних, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду, а саме: ухвали суду від 17 грудня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, витікає що неповнолітні діти на утримання яких заявник просить стягнути на її користь аліменти, перебувають на отриманні вище вказаного подружжя, а не заявника по цій справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Таким чином, і з урахуванням зазначеного і вище викладеного та враховуючи, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, вважаю за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу.

Також, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 165 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Ухвала набрала законної сили 13 лютого 2019 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя