Дата документу 24.12.2019 Справа № 310/3741/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3741/18
Провадження №22-ц/807/3591/19
Головуючий в 1-й інстанції - Білоусова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2019 року, ухвалене у м. Бердянськ (повний текст рішення складено 19 серпня 2019 року) у справі за позовом Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , треті особи - Бердянська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, третя особи - Бердянська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року представник Бердянської міської ради Запорізької області звернувся до суду із позовом, який згодом уточнював, до ОСОБА_1 , в якому просив визнати за територіальною громадою м. Бердянська в особі Бердянської міської ради право власності на депозитний вклад «Пенсійний накопичувальний», відкритий на ім`я померлого ОСОБА_2 (особистий рахунок № НОМЕР_1 ) в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк», що є відумерлою спадщиною, яка відкрилась після померлого ОСОБА_2 .

20.07.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , в якій останній просив встановити факт його постійного проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2019 року позовну заяву Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , треті особи - Бердянська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності - задоволено.

Визнано спадщину, яка відкрилася після померлого ОСОБА_2 , у вигляді депозитного вкладу «Пенсійний накопичувальний», відкритий на ім`я померлого ОСОБА_2 (особистий рахунок № НОМЕР_1 ) в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» відумерлою.

Визнано за територіальною громадою м. Бердянська в особі Бердянської міської ради (, пл. Єдності, 2, м. Бердянськ, Запорізька область, 71100) право власності на депозитний вклад «Пенсійний накопичувальний», відкритий на ім`я померлого ОСОБА_2 (особистий рахунок № НОМЕР_1 ) в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк», що є відумерлою спадщиною, яка відкрилась після померлого ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради судовий збір в сумі 1762 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, третя особи - Бердянська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що справа в суді першої інстанції розглянута за відсутності апелянта та його адвоката, за відсутності належного сповіщення скаржника та за наявності заяви адвоката про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений права надавати пояснення та докази, доводити свої позовні вимоги. Крім того, за судовим рішення зі скаржника стягнуто судовий збір, який сплачено позивачем за первісним позовом, хоча сплата судового збору за цією категорію справ не передбачена.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Бердянська міська рада Запорізької області, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.03.2012 року № 801/206/2012 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано безвісті відсутнім. У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до пояснень ОСОБА_1 його батько ОСОБА_2 проживав сам по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.02.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 оголошено померлим (а.с. 14).

Відповідно до копії листа Бердянської державної нотаріальної контори № 2621/01-16 від 07.08.2018 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкова справа у Бердянській державній нотаріальній конторі не заводилась, заповіти від імені померлого не посвідчувалися (а.с. 72).

Відповідно до копії листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.08.2018 року № 20.1.0.0.0/7-20180817/2573 залишок на рахунку за депозитним договором SAMDN0221 станом на 17.08.2018 року - 32114,47 грн. Заповідальне розпорядження відсутнє (а.с. 76).

В строк більше, ніж один рік, починаючи з часу відкриття спадщини, ніхто зі спадкоємців померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, заповіту померлий не залишив, твердження відповідача про те, що він проживав разом із померлим на час його зникнення спростовуються рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.03.2012 року № 801/206/2012 та належними доказами не підтверджені.

Листом від 14.07.2017 року № 3000/0116 Бердянська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 52).

Згідно копії довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради № 058 від 04.05.2018 року місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою. В задоволенні зустрічного позову, суд вважав за необхідне відмовити в зв`язку недоведеністю.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Частинами 1, 2, 3 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про прийняття спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.02.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 оголошено померлим (а.с. 14).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Прав на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Протягом двох років з дня відкриття спадщини, ніхто зі спадкоємців померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, заповіту померлий не залишив.

Листом від 14.07.2017 року № 3000/0116 Бердянська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 52).

Згідно ч.3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, для підтвердження прийняття спадщини в цьому випадку має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з листом Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати те, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права па спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заявник зі спадкодавцем були зареєстровані за різними адресами. Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували спільне проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Питання щодо розгляду справи в суді першої інстанції за відсутності скаржника та його адвоката вирішено судом першої інстанції відповідно до вимог ЦПК і суд апеляційної інстанції не вбачає з цього приводу підстав для скасування рішення.

Бердянською міською радою Запорізької області у травні 2018 року подано до суду позовну заяву про визнання права власності. За подання вказаного позову сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір». Посилання апелянта на звільнення позивача від сплати судового збору, і як наслідок безпідставне стягнення суми судового збору з ОСОБА_1 , є хибними оскільки відповідно до п.15-1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою, поданої в порядку окремого, а не позовного провадження.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков