КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1848/2019
справа №359/6113/16-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Журавського В.В. 22 серпня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Бориспільскому районі Київської області про визнання неправомірним та скасування розпорядження в частині, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

встановив:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просила ухвалити рішення, яким:

1. Визнати неправомірним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №4680 від 03 липня 2008 року в частині, що стосується надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3

2. Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09 листопада 2010 року на ім"я ОСОБА_3, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

3. Скасувати державну реєстрацію в Державному кадастровому реєстрі земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09 листопада 2010 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 11 січня 2007 року №45 30 січня 2008 року на її ім"я видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, площею 4,0894 га, що розташована в с.Кірове, Кіровської сільської ради Бориспільського району, ділянка АДРЕСА_1. Земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та має кадастровий номер НОМЕР_1.

Як стало відомо ОСОБА_2, 09 листопада 2010 року на ім"я ОСОБА_3 на цю ж земельну ділянку видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 .

Посилаючись на викладені обставини, зазначає про неможливість вирішення питання щодо належної їй земельної ділянки шляхом надання у власність іншій особі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Визнати неправомірним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №4680 від 03 липня 2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 5,0894 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09 листопада 2010 року на виданий на ім"я ОСОБА_3, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю.

Скасувати державну реєстрацію в Державному кадастровому реєстрі кадастровий номер НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_3, державний акт серії НОМЕР_2 від 09 листопада 2010 року.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду в частині вимог про скасування державної реєстрації скасувати та в цій частині постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно п.136 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено підстави для скасування державної реєстрації та не передбачається скасування з мотивів, що визначені у рішенні суду.

Зазначає, що суд втрутився у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 посилається на обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву, вказує, що рішення суду є законним та судом вжито заходів, які є ефективними для відновлення порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував з мотивів, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 посилався на розсуд суду при розгляді апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що згідно даних Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 28 травня 1997 року серії НОМЕР_4, виданого на підставі рішення Бориспільської районної державної адміністрації №207 від 15 травня 1997 року ОСОБА_6, матері позивача, надано земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ "Кіровське", розміром 5,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №5139.

В подальшому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 жовтня 2000 року право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_2, згідно відмітки про зміни, які вносяться до сертифіката у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай).

Згідно листа в.о. голови Бориспільської районної державної адміністрації від 20 грудня 2005 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку взамін сертифіката на земельну частку (пай).

З даних реєстру землекористувачів та Витягу з протоколу жеребкування земель колективної власності від 18 грудня 2003 року КСП "Кіровське" Кіровської сільської ради Бориспільського району, убачається, що ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка відповідно схеми поділу під АДРЕСА_1 згідно сертифіката серії НОМЕР_4.

Розпорядженням голови Бориспільської районної державної адміністрації від 11 січня 2007 року №45 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

30 січня 2008 року ОСОБА_4 отримала Державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 5,0894 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташовується в АДРЕСА_1.

В той же час, розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 18 травня 2007 року №807 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку взамін сертифіката на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5.

Розпорядженням голови Бориспільської районної державної адміністрації від 03 липня 2008 року №4680 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку взамін сертифікату на земельну частку (пай).

На підставі цього розпорядження, 18 березня 2010 року ОСОБА_3 отримав Державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 5,0894 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташовується в межах Кіровської сільської ради Бориспільського району. Дана обставина підтверджена також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 жовтня 2016 року.

За змістом листа Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 13 травня 2016 року встановлено, що Бориспільським відділом КОФ ДП «Центр ДЗК» зареєстровано два державні акти на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, зокрема 30 січня 2008 року на ім'я ОСОБА_2 та 09 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_3 Таким чином, на одну земельну ділянку (пай номер 601) зареєстровано два державні акти на право власності на земельну ділянку з одним кадастровим номером НОМЕР_1. При цьому, технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів взамін сертифікатів на земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 на території Кіровської сільської ради Бориспільського району, розробником якої є ПП "Фарн-Експерт", містить відомості про приватизацію земельної частки (паю) АДРЕСА_1, а не паю АДРЕСА_2, який складається із двох земельних ділянок та має іншу площу. Тому ОСОБА_3 виготовлено державний акт на земельну частку пай АДРЕСА_1, тобто на іншу земельну ділянку (т.1 а.с.14).

Окрім цього, згідно даних матеріалів технічної документації із землеустрою саме ОСОБА_2 в порядку розпаювань земель КСП "Кіровське" Кіровської сільської ради Бориспільського району була виділена земельна ділянка під номером 601 площею 5,0894 га. Дана обставина підтверджується, зокрема: реєстром земелекористувачів, викопіровкою із схеми розташування земель ВАТ "Кіровське" земельної ділянки ОСОБА_2, додатком до висновку районного відділу земельних ресурсів, додатком до висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, з кадастровим планом земельної ділянки 0601, наданої у приватну власність ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході досліджених у справі доказів встановлено, що під час розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту взамін сертифікату на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім"я ОСОБА_3 допущено помилку у номері земельної частки (паю), яка була йому виділена згідно жеребкування, а саме: замість 613 паю помилково зазначено 601.

Обґрунтовуючи необхідність скасування державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що така дія має похідний характер від оскаржуваного розпорядження та скасування такої реєстрації є необхідним для відновлення порушеного права позивача.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.1 ст.154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

У відповідності до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про державний земельний кадастр":

державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

Згідно із ст.2 цього Закону Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Згідно із ст.15 цього Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, згідно із Законом України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр має містити відомості, необхідні для регулювання земельних відносин та які мають відповідати фактичним даним. Серед таких відомостей є інформація про власника зареєстрованої земельної ділянки.

Згідно із частинами 1, 10, 11 ст.24 цього Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзаці третьому цієї частини, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний термін повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки.

Згідно із ч.1 п."і", 2, 4, 5 ст.25 цього Закону Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки.

Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі.

Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, згідно із положеннями цього Закону кадастровий номер земельної ділянки зберігається протягом усього часу її існування. Зміна власника не змінює кадастрового номеру земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалення рішення про скасування державної реєстрації є втручанням суду в дискреційні повноваження суб"єкта владних повноважень, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

На законодавчому рівні відсутнє визначення поняття "дискреційні повноваження" суб"єкта владних повноважень. За загальними правилами під дискреційними повноваження слід розуміти такі повноваження, коли у межах, визначених законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб"єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов"язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, вчинення таких дій можливо за судовим рішенням.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Із викладених вище положень Закону України "Про державний земельний кадастр" убачається, що Закон не врегульовує питання скасування державної реєстрації в Державному кадастровому реєстрі на ім"я особи, яка не є власником земельної ділянки та у разі скасування відповідного розпорядження про передачу земельної ділянки у власність та визнання недійсним і скасування Державного акту про право власності на цю земельну ділянку. Тобто, за цим Законом державний кадастровий реєстратор не має вибору між декількома можливими правомірними рішення у цьому випадку.

Водночас, закон направлений на дотримання порядку під час регулювання земельних відносин і не має допускати порушення прав учасників земельних відносин. Відсутність врегулювання питання у Законі не може бути підставою для відмови у захисті прав власника, якщо спосіб захисту права власності відповідає змісту порушеного права.

Ураховуючи, що таке питання не врегульовано у Законі, відтак відсутні підстави уважати про втручання суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Київській області, оскільки суд прийняв рішення, яке належним чином захистить права позивача та убезпечить від негативних наслідків у майбутньому.

Посилання скаржника на те, що Порядком ведення Державного земельного кадастру, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 року №1051, передбачений виключний перелік підстав скасування реєстрації земельної ділянки, а також доводи апеляційної скарги щодо відсутності у програмному забезпеченні, яке використовує Головне управління Держгеокадастру у Київській області, функціональних можливостей для скасування чи поновлення реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду, відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене не може розглядатися як підстава для відмови у захисті порушеного права.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов"язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способам) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушеного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов"язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб"єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки спір вирішено у відповідності до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, відтак апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині визнання неправомірним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова