КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року

справа 372/858/17

провадження № 22-ц/824/16433/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк»

відповідач -відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «Кристалбанк» - Єпікової Світлани Валеріївни на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року ухваленого під головуванням судді Кравченка М.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» до відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року ПАТ «Кристалбанк» звернулось до суду із позовом до відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2017 року без змін, в задоволенні позову ПАТ «Кристалбанк» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що арешт на майно боржника може бути накладено виключно з метою реального виконання виконавчого документу й у разі, якщо майно, що належить боржнику перебуває у заставі, арешт на таке майно може забезпечувати виконання вимог стягувачів, які не є заставодержателями при наявності обставин передбачених ЗУ «Про виконавче провадження». За відсутності таких обставин, майно щодо якого застосований арешт, має бути звільнено з-під такого арешту, якщо заставодержатель не надасть згоду на його реалізацію в межах виконавчого провадження. Під час розгляду справи банком доведено , що він є заставодержателем іпотечного майна, вартість якого нижча ніж заборгованість перед банком. Зазначає, що банком був обраний позасудовий спосіб звернення стягнення на іпотечне майно та прийнято рішення про укладення з ОСОБА_1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вважає, відмову у захисті прав банку як іпотекодержателя на безперешкодне звернення стягнення на іпотечне майно необґрунтованою та безпідставною.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що підстави зняття арешту з майна визначені у статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки права позивача як іпотекодержателя спірного майна не пов`язані ані з правом власності на спірне майно, ані з правом володіння ним, тому вимоги ПАТ «Кристалбанк» про звільнення майна з-під арешту не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Зі скаргою на дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно позивач не звертався.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

8 лютого 2008 року між ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, зобов`язання за яким були забезпечені іпотекою, про що сторонами 08 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 3,541 га, розташовану на території Дерев`янської сільської ради Обухівського району Київської області, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. 08 лютого 2008 року та зареєстрованого у реєстрі за № 340.

Свої зобов`язання за кредитним договором від 08 лютого 2008 року позичальник належним чином не виконував, тому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року було задоволено позов ПАТ «Терра Банк», який є правонаступником ЗАТ «Інвест-Кредит Банк», задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 4 415 109,81 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 4 415 109,81 грн і накладено арешт на все його майно.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Терра Банк» на ПАТ «Кристалбанк».

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та у межах цього виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення у розмірі 441 692,92 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд першої інстанцій помилково керувався положеннями Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, який втратив чинність після набрання 05 жовтня 2016 року чинності Законом України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», оскільки предметом цього спору є звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17 листопада 2016 року, якої, крім того, відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження».

Статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження» визначено черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Позивач звертається до суду із позовом як іпотекодержатель майна.

Матеріали справи не містять копії договору застави, де заставодержателем є позивач або особа, яка передала право вимоги останньому.

Законодавством не передбачено право іпотекодержателя на скасування арешту майна.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову в задоволенні позову із застосуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПКУкраїни, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» - Єпікової Світлани Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Кристал Банк» до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служи Головного управління юстиції у м. Києві відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді