Номер справи 220/2309/18
Номер провадження № 2/220/71/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Велика Новосілка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування майном, що є спільною власністю,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення порядку користування майном, що перебуває у їх спільній власності, посилаючись на наступне.

Вона є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами та побудовами № 26 по пров. Партизанському смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом № НМХ 622989 від 21 грудня 2017 року. Власником іншої ? частини будинку на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 21 грудня 2017 року є відповідач ОСОБА_3

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 08 травня 2018 року на житловий будинок А-1 загальною площею 82,2 кв. м.. житловою площею 46.4 кв. м.. допоміжних - 35,8 кв. м. Згідно цього ж технічного паспорту розмір кімнат складає: коридор 9,9 кв. м. (номер приміщення 1) - допоміжна; коридор 4,6 кв. м. (номер приміщення 2) - допоміжна; житлова кімната (номер приміщення-3) площею 11,1 кв. м.; житлова кімната (номер примііцення-4) площею 9.7 кв.м.; житлова кімната (номер нриміщення-5) площею 20.3 кв. м.; житлова кімната (номер примііцення-6) площею 5,3 кв. м.; комора (номер примііцення-7) площею 2.9 кв. м.; санвузол (номер примііцення-8) площею 4,5 кв. м.; кухня (номер приміщення -9) площею 12,6 кв. м., тамбур (номер приміщення -1) площею 1,3 кв. м. Крім того на земельній ділянці крім житлового будинку з прибудовою, коридором а-1, та ганком - а, знаходяться літня кухня-сарай Б-1; сарай В- 1,сарай 3-1; гараж Г-1; котельня К-1; убиральня У-1; колодязь Е; свердловина І огорода №1; ворота №2. Кімнати у будинку ізольовані. На теперішній час у будинку мешкає її син.

Після нотаріального оформлення права власності на спадкове майно відповідач став вимагати від її сина виїхати з будинку. Крім того, він відразу ж забрав автомобіль ВАЗ 2121, номер державної реєстрації Х8810ДО, який також належить по ? частині їй та відповідачу на пілставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки вона та відповідач не можуть дійти домовленості у користуванні житловим будинком та автомобілем ВАЗ-2121, відповідач чинить перешкоди у користуванні як житловим будинком, так і автомобілем, вона змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування житловим будинком та автомобілем ВАЗ-2121.

Просить встановити наступний порядок користування спірним будинком: у її користування виділити житлові кімнати площею 11,1 кв. м., та 9,7 кв. м., що максимально відповідає її частці в праві власності на домоволодіння; у користуванні відповідача залишити житлові кімнати площею 20,3 кв.м. та 5,3 кв. м. В загальному користуванні залишити: коридор (номер приміщення 1) площею 9,9 кв.м.; коридор (номер приміщення 2) площею 4,6 кв. м.; комору (номер приміщення 7) площею 2,9 кв. м.; санвузол (номер приміщення 8) площею 4.5 кв. м.; кухня (номер приміщення 9) площею 12,6 кв.м.; тамбур (літера - а, номер приміщення - І); літня кухня-сарай площею 28,5 кв. м.; сарай площею 9,3 кв. м.; гараж площею 23,4 кв. м.; сарай площею 8,4 кв. м.; котельня площею 2.9 кв. м.; убиральня площею 1,6 кв.м.; ганок площею 3,6 кв. м.; колодязь; свердловину; огорожу площею 43,8 кв. м.; ворота площею 7,2 кв. м.

Також в загальному користуванні залишити автомобіль ВАЗ 2121, 1986 року випуску, реєстраційний номер Х88І0ДО, визначивши право експлуатації помісячно.

Ухвалою суду від 26.10.2018 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче засідання в порядку занального позовного провадження.

16.11.2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що сторони дійсно є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташований в смт Велика Новосілка пров. Партизанський, 26, та автомобілю ВАЗ 2121, 1986 року випуску. Зазначене майно є спадковим, та належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках. В зазначеному житловому будинку проживає син позивачки, який вселився без його згоди. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю (ч. 1 ст. 358 ЦК). Учасники спільної часткової власності здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що належить їм на праві спільної власності. У випадку відсутності такої домовленості, спір вирішується судом. Фактично між стронами спір про їх спільне (особисте) користування своїм майном відсутній, оскільки ні позивачка, ні відповідач в ньому не проживають, тому позивачка, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, та зазначаючи, що відповідач їй чинить перешкоди (при цьому ні чим не підтверджуючи) сама собі суперечить. Стосовно проживання в будинку сина позивачки дійсно є заперечення та не згода відповідача, оскільки він ніде не працює зловживає спиртними напоями та влаштовує сварки та інші неприємні відповідачу речі, а тому він дійсню проти його мешкання в будинку, співвлаником якого він є. Таким чином, звертаючись із зазначеним позовом позивачкою не наведено доказів того, що її право користування порушено з боку відповідача. А встановлення судом порядку коритування житловим будинком не надасть право позивачці, «передати» своє право користування своєму сину без згоди відповідача, адже зазначене можливо зробити лише при виділенні часток співвласників в натурі. Зазначив, що відповідачем не чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком, навіть тому, що позивачка живе в м. Курахове у власній квартирі, а відповідач у смт ОСОБА_4 у власному будинку, приводів спілкуватися у них не має. Тому просить звернути увагу суду, що проти реалізації свого права позивачкою на встановлення порядку користування спільним майном відповідач не заперечує, однак вважає, що позивачкою не доведено, що між нею та відповідачем є спір, а тому через його неправомірні дії вона була вимушена звернутися до суду. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що після смерті батька вона проживає у будинку, який в рівних частках успадкували вона та її брат ОСОБА_3 В даний час вона проживає у кімнаті площею 9,7 кв.м., має намір зробити ремонт, однак відповідач заперечує проти здійснення нею ремонту, перешкоджає їй у користуванні будинком та автомобілем, що змушує її звернутись до суду.

Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що взагалі відсутній предмет спору, оскільки відповідач не проживає у будинку і йому байдуже, в яких кімнатах проживатиме позивачка. Разом з тим зазначила, що права відповідача не повинні бути звужені і порядок користування повинен бути визначений таким чином, щоб його кімнати не були прохідними. Також зазначила, що позивачем не доведено, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні автомобілем, який знаходиться у гаражі на подвірї належного їм домоволодіння і у них обох є від нього ключі. Залишила питання про задоволенні позовних вимог на розсуд суду.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по пров. Партизанському,26 у смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області належить на підставі свідоцтв про право власності за законом сторонам по справі позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, по ? частині кожному (а.с. 12).

Крім того, сторонам в рівних частках належить на праві власності автомобіль ВАЗ 2121, д/н Х8810ДО (а.с. 13).

Позивач звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належним їм спільним майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників,які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації спір вирішується у судовому порядку.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Позовні вимоги щодо виділу частки в натурі відсутні. Позивач просила встановити порядок користування будинком.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частина 1 ст.319 ЦК України також передбачає, що власник користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте, у будь-якому випадку наявне у однією особи право не може порушувати права іншої особи.

З технічного паспорту на домоволодіння № 26 по пров. Партизанському у смт. Велика Новосілка вбачається, що житловий будинок складається з коридору 1 площею 9,9 кв.м., коридору 2 площею 4,6 кв.м., житлової кімнати 3 площею 11,1 кв.м., житлової кімнати 4 площею 9,7 кв.м., житлової кімнати 5 площею 20,3 кв.м., житлової кімнати 6 площею 5,3 кв.м., комори 7 площею 2,9 кв. м.; санвузла 8 площею 4,5 кв.м., кухні 9 площею 12,6 кв. м., тамбура І площею 1,3 кв. м. (а.с. 18-21).

З чотирьох житлових кімнат лише три кімнати є відокремленими і мають самостійний вхід: кімната 6 площею 5,3 кв.м., кімната 3 площею 11,1 кв.м. та кімната 4 площею 9,7 кв.м., вхід до якої здійснюється через кімнату 5 площею 20,3 кв.м.

Отже, суд вважає, що за таких обставин визначення порядку користування житловим будинком, про який просить позивач, не можливо без проведення робіт з перепланування будинку, оскільки одна кімната є прохідною, для відокремлення житлових кімнат між співвласниками, яке в даний час не проведено, не визначено його вартість.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги в цій частині і виділити у користування позивачу житлову кімнату 3 площею 11,1 кв.м., а у користуванні відповідача залишити кімнату 4 площею 9,7 кв.м. Інші дві житлові кімнати 6 площею 5,3 кв.м. та 5 площею 20,3 кв.м., а також коридор 1 площею 9,9 кв.м., коридор 2 площею 4,6 кв.м., комору 7 площею 2,9 кв. м.; санвузол 8 площею 4,5 кв.м., кухню 9 площею 12,6 кв. м., тамбур І площею 1,3 кв. м. суд залишає у загальному користуванні.

Позовні вимоги в частині визначення порядку користування господарськими спорудами не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на законі.

З приводу позовних вимог про визначення порядку користування автомобілем суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 317 ЦК Українивласникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В частині 1 статті 356 ЦК України викладено поняття спільної часткової власності, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Визначення порядку користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі не припиняє право спільної часткової власності співвласників.

Установлення співвласниками порядку користування спірним автомобілем у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Суд звертає увагу на те, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

За обставин, що сторони є співвласниками спірного автомобіля у рівних частинах, запропонований позивачем порядок користування автомобілем суперечить вимогам ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно з якою кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту норми ст.365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, що передбачені пунктами 13 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї (ухвала Верховного Суду України від 23.06.2010 у справі №6-22505св09).

Виходячи з вищевикладеного та вимог ст.ст. 181,183 ЦК України су, враховуючи властивості рухомого майна (яке є джерелом підвищеної небезпеки і при використуванні сторонами може неадекватно втратити свою цілісність) приходить до висновку, що сторони у справі не мають можливості спільно володіти та користуватися спірним неподільним майном, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 234,93 грн.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим будинком № 26 по пров. Партизанському у смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, відповідно до якого:

-виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 3 площею 11,1 кв.м.;

-виділити у користування ОСОБА_3 кімнату 4 площею 9,7 кв.м.;

-житлову кімнату 6 площею 5,3 кв.м. та житлову кімнату 5 площею 20,3 кв.м., а також коридор 1 площею 9,9 кв.м., коридор 2 площею 4,6 кв.м., комору 7 площею 2,9 кв. м.; санвузол 8 площею 4,5 кв.м., кухню 9 площею 12,6 кв. м., тамбур І площею 1,3 кв. м. залишити у загальному користуванні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 234,93 грн.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2 Мар`їнський район Донецька область;

Відповідач - ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований: смт. Велика Новосілка, пров.Лиманний, буд.31а, Великоновосілківський район Донецька область.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.01.2019 р.

Суддя О.М. Якішина