ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5254/14-ц Номер провадження 22-ц/814/272/19Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року (постановлене суддею Савічевим В.О., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2, третя особа - приватне підприємство «Паритет» про стягнення заборгованості за договором поруки, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанк Росії» (далі - ПАТ «ДБ Сбербанк Росії») звернулося до суду з позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2, третя особа - приватне підприємство «Паритет» (далі - ПП «Паритет»), про стягнення заборгованості за договором поруки. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 11 лютого 2013 року між ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» та ПП «Паритет» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО із змінами, внесеними договором від 30 квітня 2013 року №1 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого для поповнення обігових коштів позичальнику було надано кредит в сумі 700 тис. грн з кінцевим терміном повернення до 10 листопада 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором 11 лютого 2013 року між банком і ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки із змінами, внесеними договором від 30 квітня 2013 року №1, за умовами якого поручитель солідарно відповідає за належне виконання позичальником зобов'язань, що виникають із Кредитного договору. ПП «Паритет» виконало кредитні зобов'язання частково в сумі 247 452 грн 27 коп. 13 лютого 2014 року банк направив відповідачу повідомлення про неналежне виконання позичальником договірних зобов'язань з вимогою достроково повернути кредитну заборгованість у повному обсязі протягом 10 календарних днів з дати направлення цього повідомлення. Однак вказана вимога не виконана. Враховуючи викладене, ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором у розмірі 927 745 грн 54 коп.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» залишок заборгованості за Кредитним договором у розмірі 927 745 грн 54 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 570 тис. грн; відсотки за користування кредитними коштами за період з 14 жовтня 2013 року до 30 березня 2014 року - 211 548 грн 74 коп.; пеня за прострочення повернення кредитних коштів за період з 15 жовтня 2013 року по 31 березня 2014 року - 121 093 грн 85 коп.; пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 14 листопада 2013 року до 31 березня 2014 року - 25 102 грн 95 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» сплачений судовий збір за подання первинного позову в сумі 3 654 грн та за подання заяви про уточнення (збільшення розміру) позовних вимог - в сумі 4 076 грн 54 коп.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права внаслідок невірної оцінки наданих доказів та без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, прохала рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Оскаржуване рішення вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Так, рішенням колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 922 906 грн. 62 коп. станом на 16 лютого 2015 року, яка складається із: заборгованості з повернення кредитних коштів - 570 тис. грн; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 206 672 грн 08 коп.; пені за прострочення повернення кредитних коштів - 121 094 грн 09 коп.; пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами - 25 140 грн 45 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» 7 649 грн 37 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні представники сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що11 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ПП «Паритет» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО зі змінами внесеними договором про внесення змін №1 до договору про відкриття кредитної лінії №02-Н/13/37/ЮО від 30 квітня 2013 р., за умовами якого, Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України, надає позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти в межах ліміту кредитної лінії, а позичальник зобов'язується використовувати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути наданий йому кредит у розмірах та терміни, зазначені в договорі.

Ліміт кредитної лінії складає з часу укладення цього договору і по 11 червня 2013 року - 700 тис. грн, з 12 червня по 11 вересня 2013 року - 640 тис. грн, з 12 вересня по 11 жовтня 2013 року - 570 тис. грн, з 12 жовтня 2013 року по 11 листопада 2013 року - 400 тис. грн., з 12 листопада по 11 квітня 2014 року - 300 тис. грн, з 12 квітня по 11 травня 2014 року - 240 тис. грн, з 12 травня по 11 червня 2014 року - 180 тис. грн, з 12 червня по 11 жовтня 2014 року - 120 тис. грн, з 12 жовтня по 10 листопада 2014 року - 60 тис. грн (пункт 1.2 Кредитного договору).

З дня підписання цього договору і до 11 лютого 2014 року застосовується фіксована процентна ставка у розмірі 26 % річних, а з 12 лютого 2014 року - змінювана процентна ставка (пункт 1.3 Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 11 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, до якого було внесено зміни договором №1 від 30 квітня 2014 року (а.с.16-17, 18 т.1).

Згідно з п. 4.1 Договору поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за основним договором не будуть виконані повністю.

Передбачена ст. 2 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов'язань. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за цим договором. У такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником своїх зобов'язань, позначених у ст. 2 цього договору та їх обсяг (4.2 Договору поруки).

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику у відповідний період часу кредитні кошти в сумі 700 тис. грн., що підтверджується меморіальними ордерами №8793742 від 13 лютого 2013 року на суму 500 тис. грн. та №28176668 від 30 квітня 2013 року на суму 200 тис. грн. (а.с.19-зворот т.1).

Зобов'язання за кредитним договором позичальником були виконанні частково, зокрема, повернуто кредитні кошти в сумі 130 тис. грн. та частково сплачено проценти за користування цими коштами на суму 117 452,27 грн.

Станом на 31.03.2014 року заборгованість Боржника становила в загальній сумі 655976,46 грн., а станом на 03.11.2015 року (збільшені позовні вимоги) 927745,54 грн.

Позивач надіслав ПП «Паритет» повідомлення-вимогу від 21 січня 2014 року №419/7/28-3 щодо дострокового повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором у строк не пізніше 10 календарних днів з дня відправлення цієї вимоги-повідомлення. Вказана вимога була направлена позичальнику 22 січня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 748.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22 липня 2014 року у справі №917/802/14 позов задоволено. Стягнуто з ПП «Паритет» на користь ПАТ «ДБ Сбербанк Росіїі» 570 тис. грн основної заборгованості, 67994 грн 90 коп. - заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, 16531 грн 66 коп. - пені за прострочення повернення кредитних коштів, 1449 грн 90 коп. - пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22 липня 2014 року не виконано в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимогиПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим в нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з поручителя. Позов до поручителя пред'явлено банком у межах строку, встановленого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Проте, з такими висновками суду, колегія суддів погодитися не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Абзацом другим п.1.1 Договору про відкриття кредитної лінії №02-Н/13/37/ЮО від 11.02.2013 року надано тлумачення терміну «відновлювальної Кредитної лінії», який застосовується в абзаці 1 даного пункту та в цілому в договорі. Так зокрема зазначено, що «відновлювальна Кредитна лінія» - це кредитна лінія, за умовами якої після повного або часткового повернення наданого позичальнику кредиту банк здійснює на умовах цього Договору подальше кредитування позичальника в межах ліміту, зазначеного в пункті 1.2., та до настання останнього дня дії кредитної лінії, визначеного в п.1.4. цього Договору.

Аналіз змісту пунктів 1.1. і 1.2. Договору в цілому, вказує на те, що строки зазначені у п. 1.2. є одночасно строком, протягом якого боржник може отримати кредит у розмірі узгодженому сторонами та строком повернення отриманого кредиту (виконання зобовязання), що є гарантією продовження дії кредитної лінії та можливості отримання нового кредиту у межах ліміту на інший період часу. За умови дотримання сторонами обов'язків за договором загальний строк дії кредитної лінії встановлений п.1.4. договору.

З викладеного вбачається, що між позивачем та основним боржником, були правовідносини, які виникли з кредитного договору. Основий боржник допустив порушення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором та був притягнутий до цивільної відповідальності.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 6.4 договору поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту його укладання в письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобовязань за договором, а також з інших підстав, передбачених законодавством України.

Тобто, Договором поруки, укладеним 11 лютого 2013 року між ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» і ОСОБА_2, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Як вбачається з пункту 1.2. Договору строком повернення кредиту в сумі 700 000 грн. є 11 червня 2013 року. Саме з даної дати слід віраховувати шестимісячний строк дії поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Виходячи з викладеного вище з позовом до поручителя позивач повинен був звернутися до 12.12.2013 року. Оскільки фактично позивач звернувся до суду 12.06.2014 року, тобто із пропуском строку встановленого законом. А тому зважаючи на те, що договір поруки на той час був припинений підстави для покладення відповідальності на відповідача, в частині вимог щодо стягнення тіла кредиту, процентів та інших платежів нарахованих станом на 12.06.2013 року, відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями викладеними в постановах Верховного Суду Українивід 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16, від 13 вересня 2017 року у справі №6-1455цс17, якіу відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як вбачається з змісту кредитного договору сторонами умови та порядок нарахування процентів, після закінчення строку кредитування не визначалися.

Тобто, сторони за взаємною домовленістю на власний розсуд визначили умови виконання основного зобов'язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим його право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за кредитом після закінчення строку кредитування припинилося. Тому позивач, в разі дотримання строку пред'явлення вимоги, мав би право на стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилася станом на 12 червня 2013 року, а нарахування після цієї дати процентів за користування кредитом є неправомірним, а тому в цій частині позову також слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії».

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2, третя особа - Приватне підприємство «Паритет» про стягнення заборгованості за договором поруки - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2019 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.І. Обідіна ______________ Л.М. Хіль