ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/62/19 Справа № 182/7232/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Багорова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович, на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року, ухваленого суддею Багровою А.Г.у місті Нікополі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вобґрунтування заявлених вимог зазначило, що 01.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0322/0908/45-031, за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 23200,00 доларів США. В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс», а також між ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами яких право вимоги за кредитним договором №0322/0908/45-031 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 01.08.2014 року у розмірі 493 544,03 грн., із яких: борг за кредитом - 275 789,85 грн., борг по відсоткам - 154 505,16 грн., пеня - 63 249,02 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по кредиту в розмірі 23053,03 доларів США, що складає 275789,85 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 12914,95 доларів США, що складає 154505,16 грн., пеню - 5286,93 доларів США, що складає 63249,02 грн., а всього 41254,91 доларів США, що складає 493 544 грн. 03 коп. Стягнуто окремо із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі по 1827 грн. з кожного.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - Онищенко С.В., просить рішення суду сксувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не повідомив відповідача належним чином про час та місце розгляду справи та безпідставно залишив без задоволення її заяву про перегляд заочного рішення суду; в матеріалах спарви відсутні докази отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів та підписання ним кредитного договору; розрахунок заборгованості за кредитом є незрозумілим; договори факторингу є недійсними, оскільки на день їх укладення сторони не мали ліцензій та прав на їх укладення, а також у зв'язку з неузгодженням сторонами всіх істотних умов договорів факторингу; договір поруки припинив свою дію у зв'язку із збільшенням відповідальності боржника та у зв'язку із пропуску позивачем шестимісячного строку для звернення до суду із даним позовом до поручителя; повноваження представника позивача на звернення до суду з даним позовом не підтверджені належним чином.

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» надав суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, у якому просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, взявши в борг грошові кошти, не повернула їх у встановлений строк, чим порушила права позивача, передбачені ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, які підлягають захисту судом в спосіб примусового стягнення на користь позивача наданих в борг відповідачу грошових коштів, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована зокрема тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою суду від 01 жовтня 2014 року відкрито провадження в справі та призначено судовий розгляд на 26 листопада 2014 року (а.с. 75).

Судові повістка про призначення справи до розгляду на 26 листопада 2014 року не були вручені відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 й повернуто до суд з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.76,77).

Тричі розгляд справи було відкладено на 26 грудня 2014 року,18 березня 2015 року та 19 травня 2015 року, жодного разу судова повітска відповідачам вручена не ула повернута до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.81,82,89,90,97,98)

Таким чином, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення їм судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за їх відсутності без обов'язкового належного повідомлення про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи,01.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0322/0908/45-031 (а.с. 5-9).

Згідно умов вказаного договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 23200,00 доларів США. Окрім того 01.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0322/0908/45-031, згідно якого остання поручилася перед ВАТ «Сведбанк» за виконання зобов'язань ОСОБА_1 (а.с. 20).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу (а.с. 23-36), згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги ФК «Вектор Плюс» за вищезазначеними кредитним договором та договором поруки.

28.11.2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу (а.с. 37-50), згідно якого ТОВ ФК «Вектор Плюс» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» за вищезазначеними кредитним договором та договором поруки.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі зобов'язання за вказаним договором у встановлений строк належним чином не виконали, внаслідок чого, станом на 01.08.2014 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту - 23053,03 доларів США, що складає 275789,85 грн., заборгованість по відсоткам - 12914,95 доларів США, що складає 154505,16 грн., пеня - 5286,93 доларів США, що складає 63249,02 грн., а всього 41254,91 доларів США, що складає 493 544,03 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10-13).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - Фактор), укладено договір факторингу № 15, за умовами якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому даним договором (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що з моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Вектор Плюс» відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому договором. Після переходу права вимоги заборгованості до Фактора, він має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, та ціна продажу визначаються в день передачі по акту приймання - передачі в реєстрі заборгованості боржників, який є днем укладення даного договору.

Передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку № 4 до цього договору. Акт прийому-передачі документації підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін. Акт прийому-передачі документації є невід'ємною частиною даного договору .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Отже, факти, встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 15 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, по цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 встановлено відповідність вимогам цивільного законодавства вищезазначених договорів факторингу від 28 листопада 2012 року та підтверджено факт переходу до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договрами, яке набрало законної сили, є преюдиціальними, а тому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Як видно з матеріалів справи, п. 2.2. Договору факторингу від 28 листопада 2012 року передбачено, що в силу укладення цього Договору сторони не мають намір припиняти (розривати) будь-який договір поруки, укладений в якості забезпечення зобов'язань Боржників за Заборгованостями, Права Вимоги за якими відступається згідно умов цього Договору, та погоджуються, що права за такими договорами поруки переходять від Клієнта Фактору одночасно з переходом Прав Вимоги на підставі цього Договору та в силу закону без необхідності укладення окремого договору передачі прав вимог за договорами поруки.

Таким чином, підтвердження факту переходу у встановленому законом порядку до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року одночасно підтверджує й перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги й за договором поруки, укладеним на забезпечення виконання зобов'язань боржника, тобто за Договором поруки №0322/0908/45-031 від 01 вересня 2008 року.

Відповідачі належним чином не виконали вимоги укладеного кредитного договору, тому станом на 01.08.2014 року, яка складається з наступного:заборгованість по кредиту - 23053,03 доларів США, що складає 275789,85 грн.,заборгованість по відсоткам - 12914,95 доларів США, що складає 154505,16 грн.,пеня - 5286,93 доларів США, що складає 63249,02 грн., а всього 41254,91 доларів США, що складає 493 544,03 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10-13 том.1).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості повністю узгоджується із матеріалами справи та відповідачами не спростований, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними доказами, підтверджено заявлені позовні вимоги в частині загального розміру заборгованості за Кредитним договором № 0322/0908/45-031 від 01 вересня 2008 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо припинення дії поруки, то колегія суддів вважає їх слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки, на підставі частини першої статті 559 ЦК України, зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Так, зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Виходячи з результату аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки або зміни ануїтетного платежу (зміни схеми погашення кредиту) в бік збільшення тощо.

Як видно з тексту договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №0322/0908/45-031 від 01 вересня 2008 року, укладеного 20 серпня 2009 року боржник ОСОБА_1 та кредитор ВАТ «Сведбанк» дійшли згоди про викладення п.1.3 Кредитного договру в новій редакції, а саме: 1.3.1. 12,5% вічних за період користування кредитом у період від дати укладання договору до 20 серпня 2009 року,включно;1.3.2 - 7% річних за період користування кредитом з 21.08.2009 року по 09.07.2010р; 1.3.3 10% річних за період користування кредитом з 10.07.2010 року по 09.07.2011р; 1.3.4 14,5% річних за період користування кредитом з 10.07.2010 року по 01.09.2028р. Крім того, змінено й розмір ануїтетні платежі з 10.08.2011 року щомісячний платіж становить 282,64 дол.США. ( а.с.14).

З огляду на текст договору про внесення змін до кредитного договору та тексту кредитного договору в редакції від 01 вересня 2008 року, видно, що обсяг грошового зобов'язання збільшився зі збільшенням відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 10.07.2010 року з 12,5% на рік до 14,5 %, тобто на 2 відсотки, також збільшився ануїтетний платежі з 10.08.2011 року з 263,58 дол.США до 282,64 дол.США, що свідчить про збільшення грошового зобов'язання, а також і відповідальності поручителя ОСОБА_2, проте згода її та погодження на зміну умов кредитування у матеріалах справи відсутня.

Таким чином, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Що спростовує посилання представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідач із позовом про припинення поруки не зверталась.

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача у відзиву на апеляційну скаргу, що договором поруки передбачено, зокрема, можливість зміни умов кредитного договору без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, оскільки згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки, тобто письмово.

У матеріалах справи відсутні відомості про узгодження збільшення обсягу кредитних зобов'язань із поручителем при укладанні договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №0322/0908/45-031 від 01 вересня 2008 року.

Враховуючи умови додаткової угоди до кредитного договору, якою збільшено обсяг відповідальності позичальника без згоди поручителя, колегія суддів приходить до висновку, що порука позивача ОСОБА_2 за цим правочином припинилася в силу норми частини першої статті 559 ЦК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено без повного дослідження матеріалів справи, із порушенням норм процесуального та матеріального законодавства, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та стягнення кредитної заборгованості лише з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідачем ОСОБА_2 при зверненні до апеляційного суду сплачений судовий збір в сумі 3315,40 грн., який підлягає стягненню з ТОВ «Кредитні ініціативи» на її користь (а.с.189 том 1) .

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Онищенко Семен Валерійович, задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №0322/0908/45-031 від 01 вересня 2008 року станом на 01 серпня 2014 року у розмірі 493 544 (чотириста дев'яносто три п'ятсот сорок чотири) гривні 03 (три) копійки, із яких заборгованість по кредиту - 275 789,85 грн., заборгованість по відсоткам 154 505,16 грн., пеня 63 249,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 1827 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3315,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: