ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2234/19 Справа № 422/3552/12 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ яка є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 309/262/2008, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 54 000 доларів США, зі сплатою 5,4 % річних за користування кредитними коштами, на строк до 21 липня 2018 року. В забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань 21.07.2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-SМЕ309/262/2008, згідно умов якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання основного договору. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 26 березня 2012 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 442 513,69 грн., де заборгованість за кредитом в розмірі 46 295,44 доларів США, що еквівалентно 369 900,56 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 9 088 доларів США, що еквівалентно 72 613,12 грн., яку і просив стягнути з відповідачів солідарно та судові витрати (том 1 а.с.2-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року плозовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ яка є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «;ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором№-SМЕ 309/262/2008 від 21 липня 2008 року в розмірі 442 513,69 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 369 900,56 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 72 613,12 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с. 82-83).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а.с.а.с.86-88, 97-99).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 309/262/2008, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 54 000 доларів США (том 1 а.с. 5-9).

Згідно умов договору, позичальник зобов`язався сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 5,4% річних, та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі у строк до 21 липня 2018 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SRSМЕ309/262/2008, згідно умов якого відповідач зобов`язується перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21.07.2008 року (том 1 а.с. 14-15).

Поручитель ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 54).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року провадження по справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - закрито.

Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» свої зобов`язання по договору виконало належним чином, що підтверджується валютним меморіальним ордером № 16 від 21 липня 2008 року (том 1 а.с. 13).

У свою чергу боржник порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 26 березня 2012 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 442 513,69 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 46 295,44 доларів США, що еквівалентно 369 900,56 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 9 088 доларів США, що еквівалентно 72 613,12 грн. (а.с. 16).

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від «18» березня 2011 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором №СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21.07.2008, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») та відповідачем ОСОБА_1 (том 1 а.с. 20-27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, з ч. 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 309/262/2008, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 54 000 доларів США (том 1 а.с. 5-9).

Згідно умов договору, позичальник зобов`язався сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 5,4% річних, та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі у строк до 21 липня 2018 року.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (яке є правонаступником ЗАТ ОТП Банк) відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором №СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21.07.2008, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») та відповідачем ОСОБА_1 (том 1 а.с. 20-27).

Відповідно до п. 3.3 б договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року, до прав, що переходять до покупця за кредитними договорами у зв`язку з продажем кредитного портфелю, також переходить право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності.

Згідно п. 6.4 вказаного договору, вбачається, що покупець має право здійснювати наступний продаж (передачу) майнових прав (прав грошової вимоги), придбаних за цим договором, будь яким третім особам без попереднього погодження з продавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Таким чином, до позивача перейшли всі права ЗАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21.07.2008.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ (03150 м. Київ, вул. Фізкультури, буд.28Д) в якості правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна( том 2 а.с.135).

31 січня 2018 року ТОВ ОТП Факторинг Україна та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ уклали договір факторингу, відповідно до якого ТОВ ОТП Факторинг Україна відступає права вимоги ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ, в тому числі й за кредитним договором № СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ ОТП Банк правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна ( том 2 а.с.115-118).

З матеріалів справи вбачається, що банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач в порушення умов договору належним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що взяті на себе зобов`язання відповідач в повній мірі не виконав, у зв`язку з чим існує заборгованість за договором, яка дійсно підлягає стягненню на користь позивача в розмірі визначеному судом 1 інстанції, яка станом на 26 березня 2012 року становить 442 513,69 грн., і складається з: основного боргу в розмірі 46 295,44 доларів США, що еквівалентно 369 900,56 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 9 088 доларів США, що еквівалентно 72 613,12 грн.

Посилання апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції не встановлено та не перевірено в якій грошовій одиниці було передано право вимоги ТОВ ОТП Факторинг, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до додатку №1 до договору купівлі - продажу кредитного портфелю ві 18.03.2011 року, вбачається, що за кредитним договором № СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21 липня 2008 року перейшло право вимоги на загальну суму 49697,96 доларів США, з яких: загальна сума боргу за кредитом 46 295,44 доларів США та 3 402,52 доларів США загальна сума процентів нарахованих на уму заборгованості за кредитним договором ( том 1 а.с.26 зворот 27).

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем надано відповідний розрахунок з урахуванням умов договору, а апелянтом не спростовано правильність розрахунку позивача.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що в рішення суду встановлено, що між ним та банком також був укладений договір овердрафту № 001/16017/07 від 03.08.2007 року, який він ніколи не укладав та не підписував, колегія суддів не приймає до уваги, як підставу для скасування рішення, оскільки з позовної заяви та доданих до неї копій не вбачається, що позивач посилається на зазначений договір овердрафту.

Крім того, відповідно до відповіді ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ вбачається, що надати докази щодо укладання договору овердрафту № 001/16017/07 від 03.08.2007 року не має можливості, оскільки в інформаційних базах відсутня інформація щодо договору з такими реквізитами.

Крім того, суд 1 інстанції може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущенні в рішенні описки чи арифметичні помилки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: