Провадження № 22-ц/4808/1508/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Горейко М.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.

за участі апелянта ОСОБА_1 , представника банку Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року в складі судді Пастернак І.А., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача і відшкодування незаконно стягнутої комісії, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача і відшкодування незаконно стягнутої комісії.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що10 березня 2016 року скориставшись кредитною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» він оплатив благодійний внесок у розмірі 12 000,00 грн. За вказану фінансову операцію банком було списано комісію у розмірі 361,00 грн.

Зрозумівши це, з метою уникнення подальшого стягнення комісії, вирішив погасити всю суму. З цією метою, 30 березня 2016 року він мав переговори з працівником банку, який запропонував йому послугу «Миттєва розстрочка». Він погодився на послугу на 24 місяці на суму заборгованості 12 316,00 грн. Як він зрозумів зі слів працівника банку, що така буде здійснюватися платежами по 515,04 грн щомісяця без жодних комісій за умови сплати фіксованої суми до 18 числа кожного місяця.

04 квітня 2016 року позивач вніс на кредитну карту суму 2 060,16 грн, якою за своїми розрахунками бажав погасити кредит за чотири місяці рівних платежів в межах миттєвої розстрочки.

Однак 18 травня 2016 року отримав СМС повідомлення від банку про списання 873,51 грн. Апелянт самостійно для себе вирахував, що це 515 грн - тіло кредиту і 358,54 грн - комісія.

Тому не бажаючи більше мати справи з відповідачем, передзвонив, та повідомив про відмову від миттєвої розстрочки.

24 травня 2016 року шляхом перерахунку з виплатної карти на кредитну вніс 10 301,00 грн (12 361,00 грн 2 060,16 грн), які залишалось повернути до погашення всієї суми кредитної заборгованості, і направив листа до голови правління щодо стягнутої комісії.

22 червня 2016 року банком була надана відповідь, що йому повернуто 401,48 грн (комісія за картою у розмірі 4% від загальної суми), а залишок становить 716,81 грн (заборгованість за комісією за два місяці: 358,54 грн*2), так він вирішив.

Оскільки він із умовами «миттєвої розстрочки» не ознайомлювався, додаткових угод не укладав, 20 липня 2016 року повторно звернувся до голови правління із листом, на який отримав відповідь, що у нього виникла кредитна заборгованість у розмірі 654,90 грн.

Крім цього, у період із 01 серпня 2016 року по 01 листопада 2016 року з його пенсійної виплатної карти було списано 397,27 грн для погашення нарахованої комісії у розмірі 716,81 грн.

Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути із відповідача на його користь 397,27 грн зайво списаних коштів із пенсійної картки; зобов`язати банк припинити списання коштів із його пенсійної картки; зобов`язати відповідача ліквідувати нараховану комісію у розмірі 717,08 грн і стягнути 2 000,00 грн моральної шкоди.

РішеннямІвано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не спростовано його пояснення наведені, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні та не прийнятті до уваги надані ним докази.

Вказує, що із жодними умовами послуги «миттєва розстрочка» він не ознайомлювався і з цього приводу ніяких додаткових угод не підписував.

Вважає, що банк, скасувавши за його вимогою послугу «миттєва розстрочка», підтвердив цими діями нав`язування йому даної послуги на не незрозумілих для нього умовах.

Крім того, банк порушив абзац 3 статті 55 статті Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник АТ «ПриватБанк» Рокетська С.В. апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, позивач погодився із умовами та правилами надання банківських послуг, а надана банком виписка про рух коштів по кредитній картці підтверджує наявність заборгованості ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети, за умовами якої банк надав позивачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 12 800,00 на картку «Універсальна Gold».

10 березня 2016 року ОСОБА_1 , скориставшись вищевказаною кредитною карткою, оплатив благодійний внесок у розмірі 12 000,00 грн. За указану операцію із картки знято комісію у розмірі 361,00 грн.

30 березня 2016 року за пропозицією представника банку ОСОБА_1 погодився на користування сервісом «Миттєва розстрочка» на 24 місяці та 04 квітня 2016 року вніс кошти 2 060,16 грн, а 24 травня 2016 року 10 301,00 грн.

24 травня 2016 року та 20 липня 2016 року ОСОБА_1 звертався до голови Правління банку з проханням скасувати послугу «Миттєва розстрочка» та повернути утриману комісію.

Листами від 22 червня 2016 року та 15 серпня 2016 року банк повідомив позивача, що послуга «Миттєва розстрочка» за кредитною карткою, випущеною на ім`я ОСОБА_1 , скасована, стягнуту комісію в сумі 401,48 грн повернуто на кредитну картку. Станом на 22 червня 2016 року за договором налічується заборгованість за карткою «Універсальна Gold» в сумі 716,81 грн, а станом на 15 серпня 2016 року - 654,90 грн.

Як встановлено судом на час повторного апеляційного перегляду справи, із довідки від 16 грудня 2019 року, виданої АТ «ПриватБанк» на вимогу суду, у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за номером 2449 від 18 березня 2016 року немає. Дата закриття кредиту 02 березня 2018 року. Дану обставину підтвердив в судовому засіданні і апелянт.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно пункту 2.7.6.4.1 наданого у судовому засіданні банком витягуіз сервісу «Миттєва розстрочка», клієнт доручає банку щомісячно перераховувати платежі для погашення заборгованості по картці 22222290** НОМЕР_1 в кількості і розмірі, вказаному в кредитному договорі, який є невід`ємною частиною цих Умов.

Відповідно до пункту 2.7.6.4.1 у разі списання регулярного платежу по сервісу «Миттєва розстрочка» з кредитних коштів, клієнт оплачує комісію карти в розмірі 4% від суми платежу. Комісія карти регулюється пунктом 2.1.1. діючих Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

У випадку недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу по сервісу «Миттєва розстрочка» клієнт доручає банку встановлювати овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для оплати чергового платежу (пункту 2.7.6.4.2).

Згідно пункту 2.7.6.5 при наявності простроченої заборгованості по кредитній картці більше 60 днів, у випадку здійснення транзакції по сервісу «Миттєва розстрочка» вся сума заборгованості по сервісу «Миттєва розстрочка» списується банком з картки клієнта (договірне списання).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг із сервісу «Миттєва розстрочка», Умов та Правил розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, зокрема й щодо сплати комісії у випадку списання регулярного платежу по сервісу «Миттєва розстрочка».

Однак суд враховує ту обставину, що позивач визнав і погодився на узгоджені з банком умови миттєвої розстрочки. Після зняття комісії, він відмовився від такої послуги і банк, як вбачається з виписки по рахунку, повернув позивачу стягнуту комісію в сумі 401,48 грн.

Після цього, як пояснила представник банку, по рахунку виникла заборгованість в сумі 716,81 грн за наданим кредитом, що підтверджується листом банку від 22 червня 2016 року.

Тому в цій частині підстав для стягнення з відповідача комісії в сумі 717,08 грн немає, оскільки така сума з нього як комісія не утримувалася банком. А стягнуту за послугою «Миттєва розстрочка» комісію банком повернуто позивачу в сумі 401,81 грн. Даний факт позивач визнав, однак суду пояснив, що дійсно на його кредитну картку було повернуто 401,81 грн, проте йому не відомо, що це за кошти.

Однак в частині правомірності стягнення з картки позивача для пенсійних виплат 397,27 грн на погашення кредиту, як договірне списання в рамках кредитного договору, слід зазначити таке.

Як вбачається із виписки про рух коштів по кредитній картці ОСОБА_1 у період із 26 липня 2016 року по 01 листопада 2016 року із карткового рахунку ОСОБА_1 було списано 397,27 грн (а.с. 108-115).

Як пояснила представник банку у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підключив послугу «Миттєва розстрочка», тому банком була зняття комісія у розмірі 401,48 грн згідно умов кредитного договору. Однак, ОСОБА_1 відмовився від послуги «Миттєва розстрочка» і банк відразу ж повернув йому комісію у розмірі 401,48 грн. Сума заборгованості, яка була станом на 22 червня 2016 року у розмірі 716,81 грн, та станом на 15 серпня 2016 року у розмірі 654,90 грн це тіло кредиту. 02 березня 2018 року кредит було закрито, а заборгованість погашена.

Дійсно, у період із 26 липня 2016 року по 01 листопада 2016 року із карти для пенсійної виплати ОСОБА_1 банком за договірним списанням було перераховано на погашення кредитної заборгованості 397,27 грн. Така операція є правомірною, оскільки позивач на неї погодився згідно Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку і є невід`ємною частиною договору.

Однак, зазначені відповідачем Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Наданий банком витяг із Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не підписував умови та правила надання банківських послуг, не давав згоди на списання коштів з пенсійної карти, - банк без правових на те підстав здійснював переказ коштів із картки для пенсійної виплати на картку «Універсальна Gold» на погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 неправомірно списаних коштів з карти для пенсійної виплати у розмірі 397,27 грн.

У частині позову про зобов`язання відповідача ліквідувати нараховану комісію у розмірі 717,08 грн слід відмовити, оскільки, як встановлено судом, така заборгованість відсутня.

Також слід відмовити у частині позову про зобов`язання банку припинити списання коштів із пенсійної картки, оскільки вимога про вчинення певних дій у майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

В частині вимоги про стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку про відсутність підстав для її стягнення з огляду на відсутність доказів, які підтверджують її спричинення, причинний зв`язок між спричиненою шкодою та діями банку. ОСОБА_1 відповідно до положень статей 12, 13, 80, 81 ЦПК України не довів, спричинення такої шкоди, тому у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити.

У зв`язку з вищенаведеним,апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача і відшкодування незаконно стягнутої комісії задоволити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неправомірно списані кошти з карти для пенсійної виплати у розмірі 397,27 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

М.Д. Горейко