ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3709/18

Головуючий у першій інстанції - Мороз К. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/41/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Шарапової О.Л.,

за участі секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 20 вересня 2018 року, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 р. ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_3, у якому просила стягти з останньої 218400 грн 00 коп. - еквівалент 8000 доларів 00 центів США та відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсними укладені сторонами договори купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2. Але цим рішенням не здійснено двосторонньої реституції і після його ухвалення ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_2 отримані від останньої від продажу названого будинку кошти у вказаній вище сумі.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що відсутні докази, які б підтвердили, що отримані ОСОБА_3 згідно з розпискою від 06.03.2017 кошти у сумі 218400 грн 00 коп. є коштами, отриманими нею без достатньої правової підстави - за визнаними у судовому порядку недійсними правочинами, та що вимог про повернення виконаного за недійсними правочинами не заявлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення й ухвалити рішення про задоволення її вимог. Доводи скарги зводяться до такого:

- ухвалюючи оскаржуване рішення, суд І інстанції закцентував увагу на вимозі про стягнення коштів згідно з розпискою, хоча з прохальної частини позовної заяви таке не випливає. У позовній заяві йдеться про повернення ОСОБА_3 грошових коштів, одержаних нею від продажу будинку АДРЕСА_2 від ОСОБА_2 Причому наявність розписки, про яку йдеться, а також факт проведення розрахунку між сторонами нічим не спростовано;

- висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_2 не заявляла вимоги про повернення виконаного за недійсними правочинами, є хибним.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_3 просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню.

Так, по справі встановлено наступне.

06.03.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець - ОСОБА_3 передає 9/10 частин житлового будинку АДРЕСА_2, у власність покупця - ОСОБА_2; продаж вчинено за 89100 грн 00 коп., а розрахунок між сторонами, за їх повідомленням, відбувся до підписання цього договору у передбачений законом спосіб, зважаючи, що ціна продажу перевищує 50000 грн. 00 коп. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. та зареєстрований у реєстрі за № 931 (його копія на арк. 46-47).

Також 06.03.2017 ОСОБА_3 й ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець - ОСОБА_3 передає 1/10 частину житлового будинку АДРЕСА_2, у власність покупця - ОСОБА_2; продаж вчинено за 9900 грн 00 коп., які отримані продавцем від покупця до підписання договору. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1544 (його копія на арк. 48-49).

Відповідно до розписки ОСОБА_3 від 06.03.2017, вона отримала від ОСОБА_2 218400 грн 00 коп., що еквівалентно 8000 доларів США, за продаж належного їй житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, претензій по розрахунку до ОСОБА_2 та намірів оскаржувати договори купівлі-продажу вона не має (копія цієї розписки на арк. 11).

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 26.04.2018 у справі № 751/1710/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 визнано недійсними вищеописані договори купівлі-продажу на підставі ст. 215 ЦК України, без застосування двосторонньої реституції. У цій постанові суд зазначив, що:

- у ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 будинок, який станом на 06.03.2017 їй не належав,

- ОСОБА_2 не виявила належної обачності під час укладання договорів, про які йдеться,

- в судовому засіданні ОСОБА_2 не пояснила, що означає існування розписки про те, що ОСОБА_3 отримала від неї 218400 грн 00 коп., що еквівалентно 8000 доларів США за продаж належного їй житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, за наявності укладених між нею та ОСОБА_3 договорів купівлі продажу частин цього будинку, у яких вказана зовсім інша його вартість.

Жоден з учасників цієї справи не заперечував твердження позовної сторони про те, що після ухвалення вищевказаної постанови ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_2 купівельну ціну будинку АДРЕСА_2.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Ні у ході розгляду цієї справи, ні у ході розгляду справи № 751/1710/17 не встановлено, що ОСОБА_3 не отримала від ОСОБА_2 купівельної ціни будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені інші правові наслідки недійсності укладеного сторонами правочину. Чинним законодавством не передбачені інші правові наслідки у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку на підставі невідповідності його вимогам ст.ст. 215 ч. 1, 658 ЦК України.

За недійсними угодами ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 будинок, який на дату укладення цих угод їй не належав. Тому в силу вказаних у попередньому абзаці норм права ОСОБА_3 зобов'язана повернути ОСОБА_2 купівельну вартість цього будинку. Проте цей обов'язок ОСОБА_3 не виконано.

За недійсними угодами, про які йдеться, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 218000 грн 00 коп. Належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом цього в силу ст.ст. 76 ч. 2 п. 1, 77-80 ЦПК України і ст.ст. 208 ч. 1 п. 3, 218 ч. 1 абз. 2 ЦК України у їх сукупності є згадана вище розписка відповідного змісту, яка є нічим не спростованою. Зокрема у постанові Апеляційного суду Чернігівської області від 26.04.2018 у справі № 751/1710/17 не зазначено, що цю розписку ОСОБА_3 видано ОСОБА_2 внаслідок неправомірного стороннього впливу на ОСОБА_3 або внаслідок інших обставин, з якими закон пов'язує недійсність та (або) нікчемність вчиненого. Крім того, згаданою постановою не встановлено, за якою купівельною ціною ОСОБА_2 придбано у ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_2 (у ній щодо цієї обставини лише констатується зміст оспорюваних договорів). До того ж, апеляційний суд не може використати як доказ, що спростовує відомості розписки, те, що у ході розгляду справи № 751/1710/17 ОСОБА_2 не пояснила, що означає існування цієї розписки за наявності укладених нею й ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу частин будинку АДРЕСА_2, у яких вказано іншу його вартість.

Суд не бере як належний та допустимий доказ розміру купівельної ціни, яку ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 згідно з договорами купівлі-продажу вищевказаного будинку, відомості про ціну, яка зазначена у цих договорах, оскільки їх зміст у цій частині суперечать належному, допустимому, достовірному і достатньому доказу - розписці і, крім того, ці договори судом визнано недійсними у повному обсязі. Інших доказів того, що купівельна ціна будинку за договорами, про які йдеться, є такою, як вказана у них - 99000 грн 00 коп., у справі нема.

Отож на виконання приписів ст. 216 ЦК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 належить стягти 218000 грн 00 коп. на повернення отриманої нею за недійсними угодами купівельної ціни будинку АДРЕСА_2.

Висновок місцевого суду про відсутність доказів, які підтверджують, що кошти, отримані ОСОБА_3 згідно з розпискою від 06.03.2017 у сумі 218400 грн 00 коп., отримано нею без достатньої правової підстави - за визнаними у судовому порядку недійсними правочинами, суперечать змістові цієї розписки.

Посилання суду І інстанції на те, що вимог про повернення виконаного за недійсними правочинами ОСОБА_2 не заявлено, не відповідає змістові позовної заяви останньої.

З викладеного випливає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову.

В порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову і апеляційної скарги з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягти 2684 грн 00 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору (квитанції про їх сплату на арк. 1-2, 98: за подання позовної заяви - 2184 грн 00 коп. і за подання апеляційної скарги - 500 грн 00 коп.).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року скасувати; позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягти з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) 218400 (двісті вісімнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп., одержаних нею за недійсними угодами, і 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. на відшкодування судових витрат, а всього 221084 (двісті двадцять одну тисячу вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову виготовлено 14.01.2019.

Головуючий: Судді: