МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________
Номер провадження №2/521/1576/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м.Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Товариства з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин»,

ОСОБА_2

предмет позову : виділення частки із майна, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся із вищезазначеним позовом.

В обґрунтуванні свої вимог позивач послався на те, що будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності, а саме 495/1000 належить ОСОБА_1 , 95/1000 - ТОВ «Одеський завод будівельно-обробних машин», 410/1000 - ОСОБА_2

Нежитловий будинок складається в цілому з нежилих будівель літ. А загальною площею 912,2 кв. м., 1F загальною площею 372,5 кв.м., 2 F загальною площею 260,3 кв.м.

Згідно договору дарування від 08.11.2003 р. ОСОБА_1 прийняв 495/1000 частини нежитлових будівель за спірною адресою, які в цілому складаються з нежилих будівель, зазначених на схематичному плані літ «А», «1 F», «2 F», загальною площею 1315,6 кв.м., розташованих на земельній ділянці розмір якої не встановлений. За заявою власника відчужено: літ. «А» 1-поверх приміщення №1: 1-виробниче приміщення, 2-виробниче приміщення, 3,4-побутові, 5-виробниче приміщення; приміщення №2: 1-виробниче приміщення, №2-підсобне; 2-й поверх приміщення №3: 1,2,3 - склади, загальною площею 620,5 кв.м. Прибудови від літ. «а», «а1», «а2», «а3» загальною площею 62,3 кв.м.

Позивач письмово звернувся до відповідачів із пропозиціями, щодо поділу майна, що перебуває у спільній частковій власності (листи від 07.12.2018 року).

Відповіді на зазначену пропозицію відповідачі не надали, договір щодо поділу майна не уклали.

Враховуючи викладене, позивач просив суд:

-виділити з домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі частку у розмірі 495/1000, що належать ОСОБА_1 за технічним паспортом від 04.10.2018 р. та включає в себе нежитлову будівлю, літ. «А» з прибудовами літ. «а», «а1», «а2», «а3» загальною площею 682,8 кв.м.;

-припинити право спільної часткової власності між сторонами

-визнати право власності на окремий об`єкт нерухомості який включає в себе за технічним паспортом від 04.10.2018 р. нежитлову будівлю, літ. «А» з прибудовами літ. «а», «а1», «а2», «а3» загальною площею 682,8 кв.м.

Представник позивача за ордером - Ігнатьєва І.П. в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідачів за ордером - Вовк О.Є. позов не визнав.

Так, представник відповідачів стверджував, що за спірною адресою відповідачем здійснена реконструкція своєї частки нежитлових приміщень без дозвільних на те документів зі збільшенням площі забудови, внаслідок чого самочинно збудовані приміщення були зведені на земельній ділянці ТОВ «Одеський завод будівельно-обробних машин» та Одеської міської ради.

Приміщення використовується позивачем під СТО.

Представник стверджував, що згідно пункту 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна (Наказ Міністрества з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 N 55 зі змінами - не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання, щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності, а саме 495/1000 належить ОСОБА_1 , 95/1000 - ТОВ «Одеський завод будівельно-обробних машин», 410/1000 - ОСОБА_2

Нежитловий будинок складається в цілому з нежилих будівель літ. А загальною площею 912,2 кв. м., 1F загальною площею 372,5 кв.м., 2 F загальною площею 260,3 кв.м.

Зазначене підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 148053573 від 4.12.2018 року.

495/1000 частин спірної будівлі, які складається з нежилих будівель, зазначених на схематичному плані літ «А», «1 F», «2 F», загальною площею 1315,6 кв.м., розташованих на земельній ділянці, розмір якої не встановлений належать позивачу на підставі договору дарування від 08.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. за № 4806.

Так, за заявою власника було відчужено: літ. «А» 1-поверх приміщення №1:1 - виробниче приміщення, 2- виробниче приміщення, 3,4 - побутові, 5 - виробниче приміщення, приміщення №2: 1 - виробниче приміщення, №2 - підсобне; 2-й поверх приміщення №3: 1,2,3 - склади, загальною площею 620,5 кв.м. Прибудови під літ. «а», «а1», «а2», «а3» загальною площею 62,3 кв.м.

Як вбачається з технічного паспорту від 4.10.2008 року позивачем проведена самочинна реконструкцію своєї частки, в результаті якої прибудовані нові приміщення перший та другий поверхи, а частка позивача фактично збільшилась на 229,4 кв.м.

У вищезазначеному технічному паспорті наявні два штампи про здійснення самочинної реконструкції - добудови першого поверху - приміщення №1,2,18-24 (літера «А») площею 173,9 кв. м. та про здійснення самовільної добудови другого поверху - приміщення №38-42 (літера «А») площею 55,5 кв.м.

Самочинно прибудовані приміщення не були прийняті до експлуатації у встановленому законом порядку, про що свідчать штампи у наданому технічному паспорті від 04.10.2018 року складеному ТОВ «Бюро Консалт Сервіс».

За висновком судового експерта № 407 від 03.06.2019 року ОСОБА_3 позивачем була здійснена реконструкція належних йому нежитлових будівель, придбаних за договором дарування від 08.11.2003 року, порушені вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме: нежитлові будівлі частково побудовані в межах земельної ділянки, що належить ТДВ «БОМ» та частково на землях загального користування населених пунктів, що належать територіальній громаді м. Одеси. ОСОБА_1 не був отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт. У зв`язку із проведенням позивачем самочинної реконструкції належної йому частки відсутня технічна можливість розділити об`єкт нерухомого майна відповідно до часток співвласників, якими є позивач (частка 495/1000), ОСОБА_2 (частка 410/1000) та ТДВ «Одеський завод будівельно-обробних машин» (частка95/1000).

Звітом ТОВ «Екострой+» від 10.03.2017 року експерта Сухановою С. В. факт самочинного будівництва також встановлений.

Окрім того, із досліджених в судовому засіданні технічного паспорту, додатків до експертних висновків та фототаблиць з них вбачається, що об`єкт за спірною адресою, до складу якого входять самовільні прибудови фактично в натурі є єдиним, цілим об`єктом.

При таких обставинах, суд погоджується із доводами відповідачів про неможливість виділу в натурі його частини, визнання за позивачем права власності.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Оскільки позивач самочинно, без погодження з іншим співвласниками, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо, перебудував об`єкт, розташований за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого виникли нові приміщення, змінилося призначення та площа приміщень, збільшилась загальна площа, спірний будинок втратив тотожність з тим, який позивач отримав за договором дарування від 8.11.2003 року та правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, ст.ст.352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 352, 354 ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Повний текст рішення направити сторонам.

Суддя: С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 17.12.2019 року