КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1921/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/23113/17

17 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Трусової Т.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішенням суду, -

в с т а н о в и в:

11 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміруаліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06 травня 2014 року на користь ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1/2 частини до 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що на час розгляду судом справи про стягнення аліментів сторони проживали у м. Донецьку, він працював на Донецькій митниці і мав постійний заробіток, якого було достатньо для утримання себе і дітей, а тому не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини його заробітку. Вказував на те, що він ніколи не ухилявся від утримання дітей і сам виявляв ініціативу у наданні матеріальної допомоги. Після початку активних бойових дій влітку 2014 року сторони виїхали до м. Києва. У січні 2016 року його було призначено на посаду головного державного інспектора Донецької митниці ДФС України, у зв'язку з чим він переїхав до м. Маріуполя, де змушений винаймати житло, витрачаючи на це додаткові кошти. Крім того, щоб побачитися з дітьми, він періодично приїзджає у м. Київ, де також змушений винаймати житло. З синами він ходить на прогулянки, відвідують культурні та розважальні заклади, а також він купує для них продукти, предмети побуту, одяг, іграшки.

Також зазначав, що в даний час його посадовий оклад становить 3 801,00 грн., а інші доплати носять непостійний характер.

Крім того, внаслідок бойових дій його мати також вимушена була переїхати з м. Донецька до м. Маріуполя і через брак коштів звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 жовтня 2017 року з нього стягнуто аліменти на утримання матері в розмірі ? частини від його заробітку.

Таким чином на даний час з нього утримується 75% його доходу, що зумовлює його скрутне матеріальне становище, фактично позбавляє його засобів до існування і можливості відвідувати дітей у м. Києві та приймати участь в інших витратах на їх утримання.

Посилаючись на вищезазначені обставини, просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішенням суду, задоволено.

Зменшено розмір аліментних зобов'язань ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначених рішенням Калінінського районного суду м. Києва від 6 травня 2014 року.

Від набрання рішенням законної сили вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду є необ'єктивним, необґрунтованими, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала що суд, задовольняючи позовні вимоги, не врахував її доводів та надані нею докази, що свідчить про формальний підхід до вирішення судом справи. Вказувала на те, що, задовольняючи вимоги позивача, суд не врахував інтересів дітей, у зв'язку з чим ухвалив рішення, яким порушив права дітей на належне утримання.

Також зазначала, що суд не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище значно погіршилося та безпідставно вважав доведеним факт понесення позивачем додаткових витрат, пов'язаних з необхідністю найму житла, та не звернув увагу на наявність у позивача рухомого та нерухомого майна.

Звертала увагу суду на те, що у рішенні суд першої інстанції допустив, що подача матір&q?рш;ю позивача позову про стягнення аліментів дійсно могла бути ініційована з метою створення додаткових підстав для зменшення розміру аліментів на дітей, при цьому суд вважав, що вказана обставина не є визначальною для вирішення спору.

Вважала, що рішення суду ухвалене без належного розгляду і дослідження обставин справи та доказів, які підтверджують позовні вимоги.

14 січня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 Іллівни- без задоволення посилаючись на те, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263-265 ЦПК України. Зазначав, що твердження відповідачки про те, що судом не було досліджено доказів стосовно його майнового стану є безпідставними, оскільки він, як державний службовець, не може працювати та проживати в м. Донецьку, який захоплений терористичними угрупуваннями і де органи влади України не діють, а тому вимушений проживати в м. Маріуполі і винаймати житло. Вказував на те, що відповідачкою не спростованого того факту, що з серпня 2014 року по січень 2016 року він сплачував аліменти, навіть перебуваючи у неоплачуваній відпустці, відповідачкою не заперечувався той факт, що весь час він продовжував купувати дітям продукти харчування, одяг, іграшки, ліки, у разі їх хвороби, а також повністю їх утримував, коли діти перебували у нього. Зазначав, що наявність у нього майна в м. Донецьку не може слугувати підтвердженням його хорошого матеріального становища, оскільки фактично він не може реалізувати це майно.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 повністю підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з&q? ц;явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення відповідачки ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі викладених по суті справи аргументів і оцінки наданих сторонами доказів та, з урахуванням принципу рівності обов'язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, виходив з того, що доводи позивача про наявність підстав для зменшення розміру його аліментних зобов'язань на утримання двох дітей до з 1/2 до 1/3 частини його доходу є обгрунтованими. Також суд зазначив, що на його думку такий розмір аліментів суттєво не порушить права дітей на утримання, натомість покращить матеріальне становище позивача, в розпорядженні якого буде залишатися 2/3 частин його доходу, що надасть йому можливість приїздити до дітей і брати участь у додаткових витратах на них, що визначено ст. 185 СК України, та надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, так як висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 06 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку ради про розірванню шлюбу, стягнення аліментів на дітей та визначення місця проживання дітей - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 01 лютого 2003 року Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 84 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 01.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Визначено місцем проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

З довідки Донецької митниці ДФС України, де позивач працює на посаді головного державного інспектора, вбачається, що з його заробітної плати стягуються аліменти у визначеному судом розмірі.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.05.2017 року, довічно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституії України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 3 статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як було встановлено судом, рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 06 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 01.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом даної норми СК України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з'явився додатковий обов'язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до ст. 192 СК ( 2947-14 ) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Звертаючись до суду з позов про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, позивач зазначав, що у нього погіршилося матеріальне становище, оскільки у січні 2016 року він був призначений на посаду Головного державного інспектора Донецької митниці ДФС України у зв'язку із чим був вимушений переїхати на постійне місце проживання в м. Маріуполь Донецької області та змушений орендувати там житло, витрачаючи на це додаткові кошти. Зазначав також, що за рішенням суду він зобов&qute;язаний сплачувати аліменти на утримання своєї матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних вимог процесуального права позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він винаймає житло у м. Маріуполі Донецької області та які саме кошти він витрачає на оренду житла, а тому такі доводи позивача колегія суддів вважає необґрунтованими та погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність вказаної обставини.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявність рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2017 року, яким позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір - задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.05.2017 року, довічно є підставою для зменшення розміру аліментів на дітей, оскільки стягнення з ОСОБА_3 крім аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частини його заробітку ( доходу), що і аліментів на утримання матері у розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу) свідчить про зміну його матеріального стану, збільшення розміру стягнутих з нього аліментів з 1/2 частини до 3/4 частин з усіх видів його доходів щомісячно.

Відповідно до роз'яснень у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з довідки про заробітну плату, ОСОБА_3 працює в Донецькій митниці ДФС на посаді головного державного інспектора та загальна сума його доходу складає з січня 2017 по листопад 2017 року 141 924,80 грн., з якого утримано податки у розмірі 27 675,36 грн., утримано аліменти на користь відповідачки у розмірі 57 696,03 грн., а виплачена заробітна плата становить 56 553, 41 грн.

Доказів отримання позивачем інших доходів матеріали справи не містять.

З досліджених доказів достовірно встановлено, що матеріальний стан позивача у справі змінився, так як у нього з'явився додатковий обов'язок утримання, крім сплати ним аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частини його доходів за рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06 травня 2014 року, з нього також стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно на утримання його матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 довічно за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 жовтня 2017 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.11.2017 року. Таким чином, загальний розмір стягнутих з ОСОБА_3 аліментів становить 3/4 частини його доходів.

Висновки суду першої інстанції про те, що подача матір&q? т;ю позивача позову про стягнення аліментів дійсно могла бути ініційована з метою створення додаткових підстав для зменшення розміру аліментів на дітей та що вказана обставина не є визначальною для вирішення вказаного спору, колегія суддів вважає безпідставними, є припущенням, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи встановлені дійсні обставини справи, досліджені судом докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей з 1/2 частини до 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на наявність у позивача на праві власності рухомого та нерухомого майна, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги те, що відповідно до закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Дарницькогорайонного суду м. Києва від 14 вересня2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішенням суду задовольнити.

Зменшити розмір аліментних зобов'язань ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначених рішенням Калінінського районного суду м. Києва від 6 травня 2014 року.

З дня набрання рішенням суду законної сили стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: