провадження № 2-сз/752/13/19
УХВАЛА

04.01.2019 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.Прозглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення помилково сплаченого судового збору у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

встановив:

16.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини (а.с.2-3).

19.11.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, та стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору (а.с.23).

В листопаді 2018 року через канцелярію суду ОСОБА_1 подала заяву про повернення помилково сплаченого через електронний кабінет судового збору в сумі 176,20 грн. (а.с.29).

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

В поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявниця зазначає, що судовий збір нею не сплачено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Також в додатках до заяви заявницею не зазначено посилань на докази, які підтверджують сплату нею судового збору в сумі 176,20 грн. (а.с. 2-3).

Разом з тим, заявниця в заяві про повернення помилково сплаченої суми судового збору зазначає про відповідну сплату судового збору, однак, будь-яких доказів на підтвердження цього до заяви не додано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв»язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства слідує, що повернення судового збору можливо за клопотанням особи яка його сплатила і лише у визначених ч. 1 ст. 7 Закону випадках, перелік яких є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до Порядку про повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Отже, згідно приписів чинного законодавства повернення помилково сплаченого судового збору вирішується згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013р., а не ухвалою суду, згідно правил визначених ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

В свою чергу, вважаю за необхідне роз'яснити, що, враховуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, у випадку помилкової сплати судового збору, тобто, якщо такий був сплачений громадянином без подальшого звернення до відповідного суду, заявнику необхідно звернутися із заявою до суду, на прибутковий рахунок якого були помилково сплачені кошти, та надати оригінал платіжного документа, що підтверджує їх сплату.

Суд перевіряє факт зарахування коштів на відповідний рахунок, готує подання про повернення коштів, яке надсилає або видає нарочно заявнику.

Після отримання подання заявнику необхідно подати до органу казначейського обслуговування, де відкрито рахунок, на який помилково зараховані кошти заявника, подання суду, платіжний документ та заяву про повернення коштів з бюджету, в якому вказати спосіб повернення.

Подання подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування заявниці про повернення помилково сплаченого судового збору не відповідають приписам чинного законодавства, вважаю, що заява є безпідставною, в зв»язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 133, 259, 260 ЦПК України, ст. 7 ЗУ Про судовий збір, суддя, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення помилково сплаченого судового збору у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко