Справа № 159/5182/18
Провадження № 2/159/109/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

за участю секретаря Клевецької О.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Волинської області, Прокуратури Рівненської області, Державної казначейської служби України про оскарження постанови та відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до прокуратури Волинської області, прокуратури Рівненської області, Державної казначейської служби України про оскарження постанови та відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що прокуратурою Волинської області та прокуратурою Рівненської області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 06.04.2016 року за № 0000015. 19.08.2017 року начальнику Волинської митниці ДФС ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.368, ч.1 ст.359 КК України. 27.06.2018 року старшим прокурором групи прокурорів, який здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 було винесена постанова про закриття кримінального провадження. Незаконними діями працівників правоохоронних органів позивачу завдано як матеріальної, так і моральної шкоди. Позивач зазначає, що 17 серпня 2017 року він був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.368 КК України, цього ж дня йому було оголошено підозру у вчиненні цих кримінальних правопорушень. Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо позивача запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді особистого зобовязання. Досудове розслідування здійснювалося протягом тривалого часу, а саме, з 06 квітня 2016 року по 27 червня 2018 року, а з 17 серпня 2017 року по 20 серпня 2017 року позивач перебував під вартою. Позивач вказує, що у кримінальному провадженні ним була укладена угода про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_1 Сума витрачених на правову допомогу коштів складає 75000 гривень. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Позивач зазначає, що, оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрито, він має право на відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. Позивачу завдана також моральна шкода, яка полягає в тому, що інформація про його затримання було оприлюднена на прес-конференції заступника прокурора Волинської області і була згодом масово поширена у засобах масової інформації. Це завдало шкоди його репутації, оскільки він обіймає посаду начальника Волинської митниці ДФС, а також є в.о. заступника голови ДФС України. Тривалість досудового розслідування, безпідставність підозри у вчиненні низки злочинів, безпідставне затримання за підозрою у вчинення злочинів, безпідставне перебування під вартою, обрання запобіжного заходу у виді особистого зобовязання з покладенням процесуальних обовязків, визначених КПК України, проведення обшуку, накладення арешту на майно, різного роду публікації в ЗМІ спричинили йому істотні душевні страждання у виді постійної тривоги внаслідок переслідування, порушення сну, незручностей, зумовлених втратою ділової репутації, погіршенням відношення з боку колег, друзів та знайомих. Позивач визначив розмір моральної шкоди у сумі 1000000 гривень. Позивачем була подана заява про визначення розміру відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами досудового розслідування. 21.09.2018 року заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 була винесена постанова про відмову у визначенні розміру відшкодування шкоди. Цю постанову позивач вважає незаконною та просить її скасувати. Також просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 75000 гривень витрат на правову допомогу та 1000000 гривень у відшкодування завданої йому моральної шкоди, крім цього зобовязати прокуратуру зробити через засоби масової інформації повідомлення, яке реабілітує його в очах громадськості.

Представник відповідача Державної казначейської служби України проти позову заперечила тим, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Вказаними правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. При цьому факт неправомірності прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку. Належним доказом протиправних рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Як вбачається з ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 19.07.2018 року представником позивача була подана скарга на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та на бездіяльність прокурора, у задоволенні скарг було відмовлено. 23.05.2018 року Рівненський міський суд Рівненської області розглянув скаргу захисника позивача на бездіяльність слідчого, прокурора щодо негайного здійснення дій, передбачених ч.2 ст. 283 КПК України, в задоволенні якої теж було відмовлено. Зазначені рішення суду підтверджують відсутність неправомірних дій органів досудового розслідування, прокуратури. Вказала, що в цьому випадку вини органів Казначейства щодо спричинення шкоди позивачу немає. Просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Представник відповідачів прокуратури Волинської області, прокуратури Рівненської області, позов визнала частково, суду пояснила, що у позивача дійсно виникло право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач перебував під слідством і судом у період з 18.08.2017 року (з часу оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення) до 27.06.2018 року (винесення постанови про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати) 10 місяців та 9 днів. У разі встановлення судом доказів завдання ОСОБА_4 моральної шкоди з державного бюджету підлягають відшкодуванню грошові кошти із розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення рішення за 10 місяців та 9 днів перебування під слідством і судом. Долучені до матеріалів позову публікації засобів масової інформації про те, що позивачу оголошено підозру та затримання працівниками Генеральної прокуратури України не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та не є належними доказами заподіяння ОСОБА_4 моральних страждань у більшому розмірі. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000 грн. є безпідставними та порушують вимоги стосовно розумності та справедливості, як того вимагає ч.2 ст.23 ЦК України. Пунктом 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги. Вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 75000 грн. не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а повинна розглядатись відповідно до вимог КПК України. Крім цього, вказана сума не відповідає критеріям розумності та справедливості, обсяг наданої позивачу правової допомоги не був настільки значним, щоб стільки коштувати. Просила закрити провадження в частині стягнення коштів в сумі 75000 грн. на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Позов слід задовольнити частково.

Правовідносини у цій сфері регулюються нормами ст.56 Конституції України ст.ст.23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Судом встановлено, що слідчим відділом прокуратури Волинської області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000015 від 06.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 204, ч.2 ст. 205, ч.1 ст. 359, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 368 КК України.

17.08.2017 року в рамках цього кримінального провадження ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с.20-22).

17.08.2017 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 368 КК України.

19.08.2017 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну повідомлення про підозру та повідомлено його про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 368, ч.1 ст. 359 КК України (а.с.23-31).

03 серпня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання начальника Волинської митниці ОСОБА_4Б, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11). Вказаний обшук був проведений, що підтверджується протоколом обшуку (а.с. 12-19).

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайоного суду Волинської області від 20.08.2017 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді особистого зобовязання з покладенням на нього процесуальних обовязків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України (а.с. 33-35).

Судом встановлено, що з 17.08.2017 року (часу затримання) та до 20.08.2017 року (часу обрання запобіжного заходу у виді особистого зобовязання) ОСОБА_4 перебував під вартою.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайоного суду Волинської області від 21.08.2017 року накладено арешт на речі та документи, які були вилучені 17.08.2017 року під час проведення обшуку у ОСОБА_4 (а. с. 43-47).

Постановою від 27 червня 2018 року старшого прокурора групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Рівненської області ОСОБА_5, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06.04.2016 року за № 0000015, в частині повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.368, ч.1 ст.359 КК України, закрито на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4Б, складу вказаних кримінальних правопорушень та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати (а.с.77-108).

Таким чином, позивач ОСОБА_4 має право на відшкодування шкоди, згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п.п.4, 5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст.1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.5 ст.4 вказаного Закону). Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст.3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

12.09.2018 року ОСОБА_4 звернувся до прокуратури Рівненської області з заявою, у якій просив винести постанову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому незаконними діями органом досудового розслідування, в сумі 75000 грн. та моральної шкоди в сумі 1000000 грн., а також повідомити через засоби масової інформації про рішення, що його реабілітує.

Постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 від 21.09.2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_4Б, було неправомірно відмовлено.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Спричинена ОСОБА_4 моральна шкода полягає в тому, що в результаті дій зі сторони органу досудового розслідування були порушені його нормальні життєві звязки, що, поза сумнівом, викликало у нього моральні переживання. Ці переживання були зумовлені тривогою за своє майбутнє, розпачем від підозри, яка не мала під собою підстав, страхом перед можливим застосуванням до нього заходів процесуального примусу, обуренням від необґрунтованого втручання у його особисте життя та приватну власність, побоюванням щодо того, як він тепер виглядає в очах оточуючих, близьких і друзів, колег. Повідомлення про підозру у вчиненні корисливих кримінальних правопорушень, взяття і тримання під вартою, обрання запобіжного заходу у виді особистого зобовязання, проведення обшуку, накладення арешту на майно, оприлюднення інформації в ЗМІ, посилили ці переживання, зачепили ділову репутацію позивача, як начальника Волинської митниці ДФС України та в.о. заступника голови ДФС України.

Відповідно до частини 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами 1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до п.14 ст.3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27.10.1999 року у справі № 1-15/99 надане тлумачення щодо того, з якого моменту особа вважається притягнутою до кримінальної відповідальності. Передбачено що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчинені злочину.

Кримінальним процесуальним Кодексом України 2012 року поняття «предявлення обвинувачення» замінено на поняття «повідомлення особі про підозру» (ст.ст. 276-279 КПК України).

Сукупний аналіз змісту Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27.10.1999 у справі № 1-15/99 та положень ст.ст. 276-279 КПК України дає підстави зробити висновок, що початком періоду, з якого ОСОБА_4 слід обчислювати нарахування моральної шкоди буде 17.08.2017 року дата повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочинів.

Отже, судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач ОСОБА_4 перебував під слідством та судом з 17.08.2017 року (дати повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочинів) по 27.06.2018 року (день винесення постанови про закриття кримінального провадження в частині повідомленої підозри), що становить 10 місяців 10 днів. В тому числі, з 17.08.2017 року по 20.08.2017 року ОСОБА_4 перебував під вартою (17.08.2017 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України та ухвалою слідчого судді від 20.08.2017 року щодо ОСОБА_4Б, обрано запобіжний захід у виді особистого зобовязання та звільнено з-під варти). ОСОБА_4 було оголошено підозру, до нього застосовувались запобіжні заходи, у його помешканні проводився обшук, було накладено арешт на майно позивача.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, вказаним законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений вказаним законом розмір є мінімальним, гарантований державою, суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законодавством на момент відшкодування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебував під слідством 10 місяців і 10 днів: з 17 серпня 2017 року по 27 червня 2018 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 01.01.2019 року розмір мінімальної заробітної плати становить 4173 гривні.

Таким чином, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, за період 10 місяців 10 днів перебування позивача під слідством не повинен бути меншим ніж 43121 грн. (10 місяців х 4173 грн. = 41730 грн.) та 10 днів (4173:30) х 10 днів) = 1391 грн.).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід врахувати також перебування ОСОБА_7 під вартою з 17.08.2017 року по 20.08.2017 року, що викликало більш істотні моральні страждання, повязані з повною ізоляцією від суспільства та кардинальною зміною звичного способу життя.

Крім цього, у позивача проводився обшук, що, поза сумнівом, викликало у нього посилені моральні страждання, повязані з вторгненням у своє житло за обставин, коли позивач не давав підстави своїми діями для такого вторгнення.

До позивача був застосований запобіжний захід у виді особистого зобовязання, що також зумовило посилені моральні страждання, повязані з недовірою до себе, обмеженням можливостей в пересуванні та праві вільно обирати що, де і як робити.

На майно позивача був накладений арешт, що також викликало посилені моральні страждання, повязані з обмеженням права мирно володіти своїм майном.

Усі ці обставини, разом з характером підозри, яке вкрай негативно сприймається суспільством і веде до істотної зміни і обмеження звичного спілкування, істотно позначається на репутації, зокрема, діловій, з врахуванням принципів розумності і справедливості, зумовлюють висновок, що розмір моральної шкоди, який слід відшкодувати позивачу, становить 80000 грн., що є менше, ніж просив позивач.

Як було зазначено, згідно п.4 ч.1 ст.3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

ОСОБА_4 16.08.2017 року та 01.01.2018 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_1 (а.с. 109-115). На підтвердження витрат на допомогу адвоката позивач надав розрахункову квитанцію на суму 75000 грн. та акт прийому-передачі виконаних робіт від 10.09.2018 року до Договору про надання правової допомоги № 16-08 від 16.08.2017 року та до Договору про надання правової допомоги № 01/01/18 від 01.01.2018 року.

Згадані витрати, з огляду на тривалість кримінального провадження щодо позивача, тяжкості оголошеної підозри, застосованих до позивача заходів процесуального примусу, є розумними і підлягають до стягнення.

Стягуватись ці витрати мають у рамках цивільного, а не кримінального, судочинства, оскільки вимога позивача про відшкодування шкоди розглядається відповідно до положень цивільного процесуального законодавства (ч.2 ст.12 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Таким чином, кошти в сумі 75000 грн. на правову допомогу підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача.

Згідно п. 24 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41, у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі громадянина у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані згідно з ст.11 Закону роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди, а також на його прохання в місячний термін письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив або громадські організації за місцем проживання. Якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були опубліковані в пресі, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду редакції повинні протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»).

Згідно з ч.1, ч.4 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», органи прокуратури не менш як двічі на рік інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації. Інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

Судом встановлено, що інформація стосовно повідомленої позивачу підозри у вчиненні кримінального правопорушення була оприлюднена в мережі інтернет на сайті «Волинські новини», «Волинь 24», Волинське агентство розслідувань».

Оскільки кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06.04.2016 року за № 0000015 в частині повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.368, ч. 1 ст.359 КК України закрито на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4Б, складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.368, ч.1 ст.359 КК України, та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати, тому вимоги позивача про оприлюднення вказаної інформації в ЗМІ з метою його реабілітації є обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 № 215, казначейство, відповідно до покладених на нього завдань та в установленому Законом порядку, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного Кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст.25 Бюджетного Кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного Кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України.

Керуючись статтями ст. ст. 10, 12, 81, 82, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 272, 273 ЦПК України, статтями 1, 2,3, 4, 13 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Постанову заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 від 21.09.2018 року про відмову у визначенні розміру відшкодування шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, визнати незаконною та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2) 80000 (вісімдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, та 75000 (сімдесят пять тисяч) гривень на відшкодування сум, сплачених ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги у кримінальній справі.

Зобовязати прокуратуру Волинської області та прокуратуру Рівненської області оприлюднити в засобах масової інформації інформацію, яка реабілітує ОСОБА_8

В решті позову відмовити.

Повне судове рішення складене 05 квітня 2019 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ ПАНАСЮК С.Л.