Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 212/6792/16-ц

провадження № 61-35648св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Державна служба фінансового моніторингу України,

третя особа - Акціонерне товариство «БМ Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду

м. Кривого Рогу від 18 вересня 2017 року у складі судді Колочко О. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), Державної служби фінансового моніторингу України, третя особа - Акціонерне товариство «БМ Банк», про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначали, що 26 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського рахунка, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про його приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», за умовами якого йому було відкрито картковий рахунок.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 здійснив переказ грошових коштів у розмірі 645 000,00 грн на картковий рахунок сина ОСОБА_2 відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» з призначенням платежу «Переказ коштів на картковий рахунок, № карти НОМЕР_1 ОСОБА_2 (родичу допомога)», для сплати ним авансованого платежу на виконання умов договору від 25 травня 2016 року №68/95 про дольову участь у будівництві житлового будинку, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Агробудмеханізація» та ОСОБА_2 .

Разом з тим, грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_2 зараховані не були, з телефонного повідомлення від 31 жовтня 2016 року йому стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку заблокував операції за картковим рахунком на виконання постанови Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року № 346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу» до отримання документів про походження коштів та їх призначення.

Він звернувся до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого по вулиці Київський шлях, 73 у місті Борисполі, за наслідками якого менеджерами банку була сформована заява про з`ясування причин не надходження грошових коштів на рахунок, крім того на електронну пошту фінансового моніторингу ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено копії запитуваних документів про походження коштів та їх призначення.

Посилаючись на те, що станом на 10 листопада 2016 року фінансові операції по картковому рахунку ОСОБА_2 не відновлено, тоді як відповідно до діючого законодавства строк блокування коштів на рахунку не може перевищувати двох робочих днів, позивачі просили: визнати незаконними та такими, що порушують їх права, дії та рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» і Державної служби фінансового моніторингу Українищодо зупинення здійснення фінансової операції; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити фінансову операцію з переказу грошових коштів 645 000,00 грн на банківську картку ОСОБА_2 та забезпечити ОСОБА_2 доступ до його коштів; стягнути з відповідачів солідарно 3 534,25 грн на відшкодування позивачам майнової шкоди та 805 824,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення здійснення фінансової операції з переказу грошових коштів у розмірі 645 000,00 грн ОСОБА_2

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити фінансову операцію з переказу грошових коштів у сумі 645 000,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_2 та відновити доступ ОСОБА_2 до зазначених грошових коштів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів правомірності блокування грошових коштів на картковому рахунку позивача, зокрема щодо дотримання банком встановленої Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» процедури інформування правоохоронних органів про фінансову операцію за картковим рахунком ОСОБА_2 , у зв`язку із наявністю підозри щодо її правомірності. Сам по собі сумнів щодо походження грошових коштів, що надійшли на рахунок клієнта, за відсутності доказів на підтвердження того, що дії ОСОБА_2 пов'язані зі здійсненням терористичної діяльності або про те, що стосовно нього застосовані міжнародні санкції, не може бути підставою для застосування банком такої санкції, як призупинення видаткових операцій, а також блокування рахунків понад строки, встановлені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення виконання фінансової операції з переказу грошових коштів у розмірі 645 000,00 грн на його картковий рахунок, а також зобов`язання відновити зазначену фінансову операцію є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 внаслідок не зарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 , а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Ураховуючи, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» склалися договірні правовідносини, а відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачі», споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), суд вважав необгрунтовними вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 534,25 грн та моральної шкоди у розмірі 805 824,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня

2017 року, апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відповідно до повідомлення Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України від 13 квітня 2016 року «Щодо фінансових операцій з отримання готівки», банки зобов`язані здійснювати детальний аналіз фінансових операцій з метою недопущення використання клієнтом послуг банку для легалізації кримінальних доходів та залучення банку до здійснення ризикової діяльності. Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення виконання фінансової операції з переказу грошових коштів у розмірі 645 000,00 грн, та зобов`язуючи банк відновити її, суди не звернули увагу на те, що пунктом 1.1.3.2.14 Умов та правил надання банківський послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», до яких при укладенні договору банківського рахунку, приєднався позивач, передбачено право банку відмовити клієнту у здійсненні видаткових операцій за його рахунком, у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо проведення незаконних операцій. Суди не встановили правову природу грошових коштів, які надійшли на рахунок ОСОБА_2 , який, у свою чергу, не виконав вимог банку щодо надання необхідних документів (виписку з АТ «БМ Банк» за рахунком НОМЕР_2 за період з 01 травня 2016 року по 18 листопада 2016 року не надав), а отже не довів законності джерела їх походження. За таких обставин вважав, що зупинення ПАТ КБ «ПриватБанк» фінансової операції по рахунку ОСОБА_2 , було здійснено в рамках укладеного між сторонами договору, та в межах чинного законодавства.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржує, а тому у цій частині зазначені судові рішення у касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніхінстанцій установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

26 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського рахунка, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання позивача та Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», відповідно до якого йому відкрито картковий рахунок.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 здійснив переказ грошових коштів у розмірі 645 000,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» з призначенням платежу «Переказ коштів на картковий рахунок, № карти НОМЕР_1 ОСОБА_2 (родичу допомога)». Грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_2 зараховані не були, виконання фінансової операції з використанням карткового рахунку позивача блоковано ПАТ «КБ «ПриватБанк».

31 жовтня 2016 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_2 повідомлення, у якому з посиланням на постанову Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року № 346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу», просило надати документи, що підтверджують походження грошових коштів відправника, а також для яких цілей будуть використані кошти та/або на яку допомогу вони переказані.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з частиною третьою статті 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Частинами першою, другою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 81 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано виходив з того, що відповідач у порушення вимог статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не вчинив необхідних дій з метою перевірки обгрунтованості власних підозр щодо фінансової операції переказу грошових коштів у розмірі 645 000,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_2 , та не дотримався строку зупинення фінансової операції.

Посилання заявника на те, що дії банку узгоджуються з положеннями пунктів 1.1.3.2.3., 1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до яких банк, у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафта, у тому числі у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій, наділений правом призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, не є обгрунтованими, оскільки зазначене не відповідає вимогам статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», якою передбачено право банку зупинити виконання фінансової операції не більше як на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судами, які їх обгрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак