Ухвала

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 524/9710/16-ц

провадження № 61-894ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Кременчуцька міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Кременчуцька міська рада, у якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом часткового демонтування сараю «КН» на земельній ділянці по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів перенести паркан на відповідне місце земельної ділянки згідно з варіантом № 1 відновлення межі, що відображено у додатку № 13 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 2043.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_2, на підставі договору дарування та договору про поділ спільного майна подружжя, укладених 02 квітня 2015 року. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці комунальної власності та межує з земельною ділянкою комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1, де розташоване домоволодіння, співвласниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Із земельною ділянкою, користувачем якої є позивач, межує частина домоволодіння по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 Між земельними ділянками встановлений паркан, який має виступ у бік земельної ділянки ОСОБА_1 Крім того, вказувала, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 листопада 2008 року був задоволений позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (попередні власники спірних земельних ділянок) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зобов'язано перенести незаконно побудований паркан та встановити його на межі, затвердженої генеральним планом-схемою земельної ділянки земельного кадастру від 14 січня 1959 року. Оскільки ОСОБА_3 не погоджується із пропозицією щодо поділу навпіл земельної ділянки та відновлення межі, просила суд задовольнити позов.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відновити межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2, та по АДРЕСА_1, відповідно до другого варіанту, який запропонований судовим експертом Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М. С. Бокаріуса Бабичем С. О. у висновку № 2043 (додаток № 13) та зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати існуючий паркан та влаштувати паркан на відновленій межі. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення, вийшов за межі пред'явленого позову та не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи. Обравши другий варіант для встановлення межі між землекористувачами та задовольняючи частково позовні вимоги, суди не відновили право ОСОБА_1 користування земельною ділянкою, а розділили спірну земельну ділянку між нею та ОСОБА_3 Крім того, суди зробили необґрунтований висновок щодо розподілу судових витрат.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом перенесення з земельної ділянки незаконно побудованого паркану на відповідне місце земельної ділянки.

Отже, справа № 524/9710/16-ц не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 524/9710/16-ц є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Кременчуцька міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат