Справа №203/2308/18
Провадження №2/0203/152/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивача ОСОБА_1 ;

-представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

09 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до В/Ч НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від грудня 2015 року по квітнень 2018 року він працював у відповідача за сумісництвом на посаді лікаря-трансфузіолога. При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 9 890,67 грн., компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 26 697,44 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн. (а.с.а.с. 1, 2, 25).

26 листопада 2018 року суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті (а.с. 71).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги частково, пояснивши, що у грудні 2018 року він отримав заборгованість по заробітній платі у повному обсязі. Відповідь на відзив подано 05.10.2018 року (а.с. 43).

Представниця відповідача заперечувала проти позову, пояснивши, що, оскільки заборгованість було сплачено, у задоволенні позову необхідно відмовити. Відзив на позов подано 28.08.2018 року. Заперечення подано 27.10.2018 року (а.с.а.с. 33 35, 38, 49, 50, 56, 57).

Заслухавши пояснення позивача, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом було встановлено, що позивач від 30.12.2015 року працювала у відповідача за сумісництвом на посаді лікаря-трансфузіолога (а.с.а.с. 12 17).

03 квітня 2018 року відповідачембуло видано наказ №74 про звільнення позивача на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) за власним бажанням (а.с. 18).

Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 26.12.2018 року, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 27.12.2018 року (а.с. 79).

Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У відповідності з частиною першою статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За правилами, встановленими частиною першою статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, зважаючи на те, що під час звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, суд доходить висновку про те, що за час затримки розрахунку за період від 04.04.2018 року по 26.12.2018 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 20 856,40 грн.

Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок).

Абзацом третім пункту 2 вказаної норми визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Заробітна плата позивача за два фактично відпрацьованих місяці, що передували звільненню (квітень, травень), складає 4 420,68 грн. (а.с.а.с. 19, 59, 68).

Кількість робочих днів за два фактично відпрацьованих місяці склала 39 (а.с.а.с. 58, 69).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: 4 420,68 ? 39 = 113,35 грн./день.

Визначаючи кількість робочих днів за розрахунковий період, суд виходить з таких даних.

Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період від 04.04.2018 року по 26.12.2018 року складає 184.

Відтак сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 184 х 113,35 = 20 856,40 грн. (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів).

Решта вимог про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню через невірно проведений розрахунок.

Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безумовної вини у порушенні права позивача на своєчасне та повне одержання заробітної плати.

Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є завищеним, і його необхідно компенсувати в сумі 5 000,00 грн.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 365,88 грн.

Крім того, відповідно до статті 430 ЦПК суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині присудження позивачеві середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні у межах одного місяця в сумі 2 300,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20 856,40 грн. (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів), компенсацію моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., разом 25 856,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення в стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні в сумі 2 300,00 грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 1 365,88 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 12 лютого 2019 року.

Суддя М.О. Католікян