ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2637/19

Провадження № 22-ц/816/5093/19

Сумсь кий ап еляційн ий суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2019 року (суддя Євтюшенкова В.І., дата складення повного тексту рішення - незазначена) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

15 липня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 127980,47 гривень кредитної заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем 04 жовтня 2010 року був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав 3000 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку боргу з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, позичальник не виконав зобов`язань з вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року утворилась заборгованість, яка складається з 2970 гривень боргу по кредиту, 121544,76 гривень боргу по процентам за користування кредитом та 4165,71 гривень пені з комісією, нараховані за період з 04 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2018 року.

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 2970 гривень та 44,58 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині незадоволених вимог про стягнення 121544,76 гривень боргу по процентам та задовольнити ці вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для відмови у стягненні боргу по процентам за користування кредитом, оскільки обставини укладення кредитного договору та використання позичальником кредитних коштів встановлені та не оспорюються. На думку заявника апеляційної скарги, суд допустив грубі порушення основоположних норм банківського кредитування, а також норм цивільного та міжнародного права, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки. Також позивач вказує, що судом не може братись до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у переглянутій касаційним судом справі відповідач заперечував погоджені з банком умови кредитного договору, проте у даній справі відповідач факт укладення кредитного договору, а також його умови не оспорював.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення 2970 гривень боргу по тілу кредиту, а також в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3465,70 гривень пені і комісії, нарахованих за період з 04 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2018 року, рішення суду не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19 та вказав, що матеріали справи не містять підтверджень, що позичальник ознайомився і погодився з Довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витягом з Тарифів та Витягом з Умов підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Судом також встановлено, що в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Апеляційний суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я особисту дебетову картку (а.с. 8).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у анкеті-заяві відповідач також засвідчив, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який відповідачем не підписаний (а.с. 10-33).

Згідно з розрахунком загальна сума боргу ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2010 року станом на 31 травня 2019 року становить 127980,47 гривень та складається з 2970 гривень боргу по кредиту, 121544,76 гривень боргу по процентам за користування кредитом та 4165,71 гривень пені з комісією, нараховані за період з 04 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2018 року (а.с. 5-7).

Також матеріали справи містять копію довідки від 31 жовтня 2011 року про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN3143, укладеного з ОСОБА_1 , в якій, зокрема визначена базова процентна ставка на місяць на рівні 2,5%, яка нараховується на залишок непростроченого боргу виходячи з 360 днів у році (а.с. 9).

Проте, як зазначалось вище, ОСОБА_1 в анкеті-заяві від 04 жовтня 2010 року виявив бажання оформити на своє ім`я дебетову, а не кредитну карту.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, за відсутності доказів про згоду відповідача ОСОБА_1 04 жовтня 2010 року або у майбутньому оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а відтак і згоди позичальника на сплату 2,5% на місяць за користування кредитними коштами банку, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність заявлених банком вимог про стягнення 121544,76 гривень боргу по процентам за користування кредитними коштами.

За вказаних вище обставин, доводи апеляційної скарги про право банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами є безпідставними.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач не був позбавлений можливості надати як суду першої інстанції, так і апеляційному суду докази, якими, на його думку, підтверджуються умови укладеного між сторонами 04 жовтня 2010 року договору, зокрема щодо згоди позичальника на оформлення крім дебетної картки кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного заочного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина