Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-1513/2011

провадження № 61-31459св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, як правонаступник померлої ОСОБА_2,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідач-1 - Васильківська міська рада,

відповідач-2 - ОСОБА_1,

представники відповідача-2: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - Васильківська міська державна нотаріальна контора,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - ОСОБА_6,

представники ОСОБА_6: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Бабіша А. А. від 29 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П. від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку, що розташований в м. Василькові Київської області по пров. Хасановському, № 2, в порядку спадкування після смерті дядька.

Позов мотивований тим, що вона є спадкоємицею за законом після смерті свого дядька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Посилаючись на те, що після смерті дядька відкрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, і вона є єдиною особою, яка вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки з 1967 року проживає у цьому будинку та несе витрати по його утриманню, проте нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав через відсутність факту прийняття спадщини та документів, які підтверджують родинні відносини з померлим, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ѕ частини житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є племінницею спадкодавця та є його спадкоємицею п'ятої черги споріднення за законом, а тому беручи до уваги, що після смерті спадкодавця пройшов значний проміжок часу, до нотаріальної контори крім позивача для отримання свідоцтва про право власності на дане спадкове майно спадкоємці ближчого ступеня споріднення не зверталися і спадщина ніким прийнята не була, а позивач з 1967 року проживає у спадковому будинку, а тому є такою, що фактично прийняла спадщину, у зв'язку із чим наявні підстави для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті дядька відповідно до вимог статей 1261-1265, 1269, 1270 ЦК України.

У лютому 2017 року з апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулась ОСОБА_6, посилаючись на те, що вона є онукою рідного брата померлого ОСОБА_11, а тому рішення суду першої інстанції порушує її права та обов'язки щодо спадкового майна.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач ОСОБА_2, як племінниця померлого, відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки з 1967 року до лютого 1986 року проживала та була зареєстрована у будинку, який є спадковим майном.

Також апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не порушуються права та інтереси ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_12 (її дід) помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто ще за життя свого брата - спадкодавця ОСОБА_13, а тому ОСОБА_6, яка є двоюрідною онукою ОСОБА_10, не може претендувати на отримання спадщини після смерті останнього, оскільки не проживала з ним на час смерті, не вступила в управління чи володіння спадковим майном, відповідної заяви у передбачений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори не подавала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу №2-1513/2011 з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1, як правонаступника померлої ОСОБА_2, до Васильківської міської ради, ОСОБА_1, третя особа - Васильківська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, призначено до розгляду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за її участі відмовлено.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що з 05 березня 1986 року ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_2, де й постійно проживала, проте до суду з цим позовом звернулася лише в 2011 році, тобто через 35 років після смерті дядька, тобто з пропуском позовної давності. Також судом не враховано, що ОСОБА_6 також має право на спадкування, оскільки відноситься до спадкоємців 5 черги, а також має право на спадкування майна померлого в порядку представництва після смерті її батька - ОСОБА_10, який у свою чергу подавав письмову заяву до нотаріальної контори після смерті свого батька ОСОБА_14, якому належить інші ј частини спірного майна

Також у липні 2017 року до суду надійшли аналогічні за змістом доповнення до касаційної скарги ОСОБА_6

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6, у яких просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не вчинила жодних дій, передбачених статтею 549 ЦК Української РСР, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 а правонаступники ОСОБА_12, якому належало ј частини вказаного будинку, не могли бути залучені до участі у справі, оскільки справа розглядались стосовно іншого майна, а саме ѕ частини будинку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням народного суду Васильківського району Київської області від 22 вересня 1969 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_15 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, встановлено факт родинних відносин про те, що ОСОБА_11 є сином померлої у 1939 році ОСОБА_17 і рідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18. Зазначеним рішенням визнано право власності за ОСОБА_11 - на 3/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1, за ОСОБА_19 визнано право власності на 1/4 частини вказаного домоволодіння.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_20 є батьком ОСОБА_21, яка відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 змінила своє прізвище після одруження на ОСОБА_2.

З наданого ОСОБА_6 свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_12 є батьком ОСОБА_22, який в свою чергу є батьком ОСОБА_23, факт чого встановлено рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 (дід ОСОБА_6 та батько ОСОБА_2) помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а його брат ОСОБА_13 (дядько ОСОБА_2 та двоюрідний дід ОСОБА_6) - помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом також установлено, що листом Васильківської державної нотаріальної контори від 30 березня 2011 року позивачу у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на ѕ частини будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 який належав померлому ОСОБА_10, було відмовлено у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини та документів, підтверджуючи родинні відносини з померлим.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що вона не була стороною у справі, оскаржуваним рішенням її законні права та інтереси не порушуються, оскільки нею не вчинено жодних дій, передбачених статтею 549 ЦК Української РСР, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13, у зв'язку із чим визнав апеляційну скаргу необґрунтованою та відхилив її.

Відповідно до статті 292 ЦПК України 2004 року особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

При розгляді апеляційної скарги апеляційний суд на вказані положення цивільного процесуального законодавства уваги не звернув. Дійшовши висновку, що оскаржуваним рішенням не порушено права ОСОБА_6, одночасно відхилив її апеляційну скаргу та залишив оскаржуване рішення без змін, що не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відхилення апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження у справі тягне за собою різні правові наслідки.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущено тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Крат
В. М. Коротун
В. П. Курило