КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 06.08/824/23/2019; 06.08/824/19/2019;
06.08/824/16/2019; 06.08/824/97/2019; 06.08/824/528/2019
У Х В А Л А

26 грудня 2019 року м. Київ

справа № 755/5301/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяви ОСОБА_1 від 09 листопада 2017 року, від 24 травня 2018 року , від 19 липня 2018 року, від 10 грудня 2018 року, від 21 червня 2019 року про повернення надмірно сплаченого судового збору

у справі за позовом ОСОБА_1 до Рапала ВМС Корпорейшн, Дочірнього підприємства «ВМС Вотер Куїн Україна» про надання достовірної інформації про продукцію та відшкодування шкоди,

встановив:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів Рапала ВМС Корпорейшн, Дочірнього підприємства «ВМС Вотер Куїн Україна» про надання достовірної інформації про продукцію та відшкодування шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року залишено без змін.

09 листопада 2017 року, 24 травня 2018 року, 19 липня 2018 року, 10 грудня 2018 року та 21 червня 2019 року до суду апеляційної інстанції надішли заяви ОСОБА_1 про повернення надмірно сплаченого судового збору, які однакові за змістом та з аналогічними вимогами.

В заявах ОСОБА_1 посилається на те, що 23 травня 2017 року до Апеляційного суду м. Києва була подана апеляційна скарга разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 «Про захист прав споживачів та ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Однак, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року судом відмовлено у задоволені вказаного клопотання та зобов`язано сплатити 9504 грн. судового збору, у зв`язку з чим позивач був вимушений сплатити судовий збір.

Вважає, що судовий збір був сплачений незаконно і під примусом з боку суду, тому ним було подано заяву про повернення незаконно сплаченого судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Проте, із вказаних вище двох правових підстав (ч. 3 ст. 22 «Про захист прав споживачів та ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір») Апеляційний суд м. Києва розглянув лише першу підставу, повністю ігноруючи другу і ухвалою від 18 жовтня 2017 року відмовив у поверненні судового збору.

Стверджує, що на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист право споживачів» він був звільнений від сплати судового збору. Крім того, посилаючись на ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» зазначає, що ним було додано довідку з відділення Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, яка підтверджує його незадовільний майновий стан. Однак, апеляційний суд незаконно зобов`язав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 9504 грн.

Таким чином, внесений судовий збір в розмірі 9504 грн. з урахуванням суми комісії в розмірі 154 грн. 54 коп., має бути повернений на підставі п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Крім того, вважає, що судовий збір має бути повернений йому в подвійному розмірі від суми завданої майнової шкоди на підставі ст. 230 ЦК України, оскільки суд шляхом обману навмисно застосував правові норми з метою незаконного стягнення судового збору.

Для розгляду поданих заяв апеляційним судом були витребувані з Дніпровського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 755/5301/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Рапала ВМС Корпорейшн, Дочірнього підприємства «ВМС Вотер Куїн Україна» про надання достовірної інформації про продукцію та відшкодування шкоди.

11 грудня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Київського апеляційного суду із Дніпровського районного суду м. Києва, заяви були призначені до розгляду в судове засідання на 26 грудня 2019 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності.

Вивчивши заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повернення заяв ОСОБА_1 заявнику, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив: зобов`язати відповідачів відшкодувати позивачу упущену вигоду у сумі 650 416 євро; зобов`язати відповідачів відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 71 988 євро; розподілити суми відшкодування упущеної вигоди і завданої моральної шкоди у розмірі 90 відсотків за рахунок відповідача Рапала ВМС Корпорейшн і 10 відсотків за рахунок відповідача ДП «ВМС Вотер Куїн Україна»; залишити суми відшкодування завданої майнової та моральної шкоди в іноземній валюті на підставі положень Закону України «Про режим іноземного інвестування» або визначити ці суми у національній валюті з урахуванням обмінного курсу Національного банку України євро щодо гривні на момент винесення остаточного судового рішення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про звільнення від сплати судового збору за її подання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було відмовлено. Апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали - для сплати судового збору у розмірі 9504 грн. та надання суду копії апеляційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

22 червня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків разом з оригіналом квитанції про сплату судового збору в розмірі 9504 грн. від 16 червня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2017 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року - залишено без змін.

23 серпня 2017 року, 03 жовтня 2017 року та 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявами про повернення незаконно стягнутого судового збору. В обґрунтування заяв посилався на те, що між сторонами спір виник про захист прав споживача, а тому він як позивач не повинен був сплачувати судовий збір. Вважав, що судовий збір має бути повернутий йому на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Крім того, вважав, що судовий збір повинен бути повернутий йому в подвійному розмірі на підставі ч.2 ст.230 ЦК України.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про повернення судового збору, суд виходив з того, що судовий збір у розмірі 9504 грн. було сплачено ОСОБА_1 добровільно, на виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року, якою було визначено підстави для сплати судового збору та розмір суми судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Також в ухвалі від 18 жовтня 2017 року апеляційний суд посилався на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах 16 січня 2016 року у справі № 6-3084цс15, від 07 вересня 2017 року у справах № 185/1219-15-ц, № 640/4439/16-ц та інших.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17, споживач, право якого порушене і який з огляду на це подає позов, відповідно до статті 22 Закону «Про захист прав споживачів», звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, але має обов`язок щодо сплати судового збору при вчиненні відповідних дій в інших судових інстанціях та у Верховному Суді України. Оскільки споживач не звільняється від сплати судового збору за подання до суду інших документів як окремих об`єктів справляння судового збору, зокрема апеляційної, касаційної скарг, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, то у таких випадках він зобов`язаний сплатити судовий збір.

Звертаючись з заявами, які надійшли до апеляційного суду 09 листопада 2017 року, 24 травня 2018 року, 19 липня 2018 року, 10 грудня 2018 року та 21 червня 2019 року, ОСОБА_1 просить повернути безпідставно сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір, у подвійному розмірі з урахуванням комісії банку. Зазначені заяви однакові за змістом та з аналогічними вимогами тим заявам, що були вирішені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року.

Таким чином, питання, порушене ОСОБА_1 в заявах про повернення сплаченого судового збору в розмірі 9504 грн., вже було вирішене судом апеляційної інстанції, та за результатами розгляду заяви ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у поверненні сплаченого судового збору - відмовлено ( а.с. 100-102, т. 3).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою судового збору ОСОБА_1 у касаційному порядку не оскаржував, а виконав її, сплативши судовий збір у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору в розмірі 9504 грн. ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року - відмовлено, а чинним Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено підстав для повторного вирішення того ж самого питання апеляційним судом, то заява ОСОБА_1 підлягає поверненню заявнику.

Крім того, постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року була задоволена касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року.

Вказаною постановою Верховного Суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року - скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п.6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом вищевказаних норм, розподіл судових витрат здійснюється судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті заявленого позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі закриття провадження чи залишення позову без розгляду, - в порядку, передбаченому ст. 142 ЦПК України.

Отже, питання щодо розподілу судових витрат здійснюється судом за результатами розгляду справи згідно з правилами ст. 141-142 ЦПК України, під час ухвалення рішення по суті позовних вимог, яким закінчується розгляд справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне заяви ОСОБА_1 про повернення суми сплаченого судового збору від 09 листопада 2017 року, від 24 травня 2018 року, від 19 липня 2018 року, від 10 грудня 2018 року, від 21 червня 2019 року про повернення надмірносплаченого судового збору - повернути заявнику.

Керуючись ст.10, 185, 133, 141-142, 260, 368 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд

ухвалив:

Заяви ОСОБА_1 від 09 листопада 2017 року, від 24 травня 2018 року, від 19 липня 2018 року, від 10 грудня 2018 року, від 21 червня 2019 року про повернення надмірно сплаченого судового збору - повернути заявнику.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська

О.В. Чобіток А.О. .