ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 727/10494/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І.,Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи:

позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці на заочне рішення Шевченківського районного суд м.Чернівці від 04 грудня 2018 року, головуючий у 1-й інстанції Волошин С.О.,

встановила:

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення неустойки.

Зазначав, що Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 вчинено попередній договір оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в АДРЕСА_1 (літ.А).

Нерухоме майно було передано ОСОБА_2 за актом приймання-передачі від 17 жовтня 2015 року.

Пунктом 1.1 правочину ОСОБА_2 зобов'язалася протягом 12 місяців з моменту підписання договору провести процедуру укладення в майбутньому договору оренди нерухомого військового майна,

Справа №727/10494/18 Головуючий у 1 інстанції Волошин С.О.

Провадження №22-ц/822/220/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

розташованого в АДРЕСА_1 (літ.А).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2017 зобов'язано ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення, розташоване в АДРЕСА_1 (літ.А).

Посилаючись на неповернення ОСОБА_2 нерухомого майна, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці просив стягнути з ОСОБА_2 неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення з жовтня 2016 року по травень 2018 року в сумі 4396 грн. 32 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суд м. Чернівці від 04 грудня 2018 року у позові Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці відмовлено.

В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці просить заочне рішення Шевченківського районного суд м. Чернівці від 04 грудня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до ОСОБА_2 про стягнення неустойки задовольнити.

Зазначає про неправильне застосування норм матеріального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, ОСОБА_2 не є суб»єктом підприємницької діяльності, не виконала зобов»язання повернути майно після закінчення строку дії попереднього договору між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п, наявність вини ОСОБА_2 у невиконанні зобов»язання.

Відзиву на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці не подано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до ОСОБА_2 про стягнення неустойки, суд першої інстанції керувався положеннями статей ч.1 ст.626, ч.1 ст.635, ч.1 ст.759 ЦК України, ч.1 ст.1, ч.2 ст.3 Закону України «Про правовой режим майна у Збройних Силах України», ст.2, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального мйна», ст.7 , п.10 ч.1 ст.10 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці шляхом стягнення неустойки.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що вчинений Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 попередній договір оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п за своєю правовою природою не є договором оренди, не створює інших обов'язків, крім укладення у майбутньому основного договору, попереднім договором не визначено розміру орендної плати.

Крім того, суд першої інстанції встановив нарахування Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці неустойки за період з жовтня 2016 року по травень 2018 року, тобто після закінчення строку дії попереднього договору між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом ст.43 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову.

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Предметом позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є стягнення неустойки.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці зазначав неповернення ОСОБА_2 майна після закінчення строку дії попереднього договору між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п.

Встановлено, що Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 вчинено попередній договір оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в АДРЕСА_1 (літ.А).

Відповідно до п. 9.1 договір діє з 17 жовтня 2015 року по 16 жовтня 2016 року включно.

Згідно з п.1.1 правочину ОСОБА_2 зобов'язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди.

Пунктом 3.3.2. попереднього договору встановлено, що за використання майна, на підставі викладеного рахунку ОСОБА_2 сплачує, за домовленістю сторін, плату у розмірі 427 грн 20 коп. у місяць.

Зазначене майно було передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 17 жовтня 2015 року.

Після закінчення строку попереднього договору 16 жовтня 2016 року відповідач нерухоме майно позивачу не повернула, однак продовжувала сумлінно сплачувати кошти за користування ним.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі ч.1-4 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

На підставі ч. 3 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

Передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності (частина третя статті 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»).

Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду від 11 травня 2000 року № 778 передбачено обов'язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Відповідно до ст. 11 цього Закону оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати.

Таким чином, укладенню договору оренди державного майна обов'язково має передувати одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення оцінки вартості майна, що впливає на встановлення розміру орендної плати, яка є істотною умовою такого виду договорів. Не проведення зазначених дій не є підставою виникнення у сторін правовідносин будь-яких зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов'язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Встановлено, що після закінчення строку дії попереднього договору між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ОСОБА_2 оренди від 17 жовтня 2015 року №290/2015-п основний договір не укладено, а істотні умови використання майна на період до укладення основного договору не визначені.

Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, стягнення неустойки як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору найму.

Основна правова мета попереднього договору полягає у виконанні ним двох функцій: 1) спонукання до укладення основного договору, 2) фіксації умов основного договору.

В силу попереднього договору сторони не мають права вимагати реального виконання зобов'язання, встановленого основним договором (передати майно, виконати роботу).

Будь-які інші зобов'язання сторін попереднім договором встановлюватися не можуть.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, необхідно розрізняти два договори між сторонами. Перший, вже укладений, передбачає зобов'язання укласти в майбутньому інший, основний, договір, яким сторони мають на увазі встановити основне господарське правовідношення. Саме цей головний договір має привести до досягнення господарської мети, заради якої встановлюються юридичні відносини між сторонами.

Попередній договір, який було укладено між сторонами, за своїм змістом не є договором оренди військового майна, хоча й містить елементи договору оренди майна, а передбачав зобов'язання сторін укласти такий договір у майбутньому відповідно до законодавчо встановленої процедури передачі в оренду військового майна.

Попередній договір встановлює зобов'язання укласти основний договір на певних умовах в майбутньому, а не виникають зобов'язання за основним договором, такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року справа № 727/2900/17, провадження № 61-5719св18.

За обставин не виконання ОСОБА_2 зобов'язалася укладення договору оренди нерухомого військового майна, розташованого в АДРЕСА_1 (літ.А), суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 неустойки, передбаченої у частині другій статті 785 ЦК України, яку встановлено за порушення зобов'язань за укладеними договорами.

Крім того, при укладенні попереднього договору сторонами не було виготовлено експертну оцінку майна, тому визначена у пункті 3.3.2. договору сума не є орендною платою у розумінні ст. ст. 10, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

За відсутності домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до указаних законодавчих положень, норм Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04 жовтня 1995, підстави для нарахування та стягнення з відповідача сум неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України відсутні.

Не можна погодитися з доводами Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки відсутні підстави, з якими законодавець пов'язує застосування частини 2 статті 785 ЦК України.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові у справі від 02 вересня 2014 року справа № 927/1215/13 провадження №3-85гс14 та постанові від 19 серпня 2014 року № 5015/4879/12 провадження № 3-70гс14 є безпідставними, оскільки у вказаних справах предметом позову була вимога про стягнення неустойки на підставі частини другої статті 785 ЦК України за порушення зобов'язання щодо повернення майна переданого за договором оренди, а не за попереднім договором, тобто обставини вказаної справи та справи, яка переглядається, не є аналогічними.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ч.1ст. 375 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суд м.Чернівці від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 13 лютого 2019 року

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: