ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/76/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін - позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, представника КП ТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР - Решетухи А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/15829/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого складений 22 жовтня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради про скасування наказу № 59-к від 02 травня 2018 року відносно звільнення ОСОБА_1 з посади токаря аварійно-диспетчерської служби; поновлення його на посаді токаря 5 розряду аварійно-диспетчерської служби Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради; стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 21 256 (двадцять одну тисячу двісті п'ятдесят шість) гривень 56 копійок.

В обґрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 з 22 вересня 2010 року працював в Комунальному підприємстві теплових мереж "Тернопільсьміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради на посаді токаря 5 розряду аварійно-диспечерської служби. 14 лютого 2018 року наказом директора КПТМ "Тернопільсьміськтеплокомуненерго" ТМР внесено зміни до штатного розпису та зобов'язано до 02 травня 2018 року провести скорочення штату працівників аварійно-диспечерської служби, а саме: слюсаря-ремонтника (2 штатні одиниці), токаря (1 штатну одиницю), водія автотранспортних засобів (2 штатні одиниці). За 2 місяці його було повідомлено про наступне звільнення. Наказом від 02 травня 2018 року його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З даним наказом не був ознайомлений, трудову книжку йому було видано 03 травня 2018 року, тобто наступного дня після звільнення. З вказаним наказом не погоджується з наступних підстав. Вважає, що в нього було переважне право на залишення на роботі, оскільки він є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також до настання пенсійного віку йому залишилося 2 роки і 3 місяці. Також вказує, що він за професією та спеціальністю "токар", тому, від запропонованих йому вакантних робочих місць контролера теплового господарства, слюсаря з ремонту устаткування котельних, слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж, слюсаря-ремонтника позивач відмовився, оскільки вакантні посади не відповідали його спеціальності. Всупереч КЗпП України йому не було видано наказ про звільнення в день його звільнення, а отримано ним даний наказ поштою лише 08 серпня 2018 року. Окрім того, вважає, що оскільки його звільнення було незаконним, тому з відповідача необхідно стягнути 21 256 (двадцять одну тисячу двісті п'ятдесят шість) гривень 56 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 травня 2018 року по 14 серпня 2018 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради (46001, м. Тернопіль, вул. Івана Франка, 16, ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року по справі №607/15829/18 та винести рішення, яким скасувати наказ №59-к від 02 травня 2018 року, виданий директором Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради Чумаком А.К., про звільнення ОСОБА_1 з посади токаря аварійно-диспетчерської служби; поновити ОСОБА_1 на посаді токаря 5 розряду аварійно-диспетчерської служби Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради; стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 21 256 (двадцять одну тисячу двісті п'ятдесят шість) гривень 56 копійок, посилаючись на те, що воно ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і вважає, що його звільнення є незаконним та таким, що порушує його трудові права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 зазначила, що позивачу було відомо про те, що згідно наказу КП теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" №180 від 30 грудня 2016 року "Про організацію належного виконання інвестиційних проектів підприємства за кредитними (грантовими) угодами з міжнародними фінансовими організаціями" багатьом працівникам підприємства встановлено значні доплати до заробітної плати з 01 січня 2017 року, що свідчить про те, що бюджет підприємства був достатньо наповненим. Проте, 14 лютого 2018 року директором КП теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Чумаком А.К. винесено наказ №38 про скорочення персоналу аварійно-диспетчерської служби. Тому, апелянт вважає, що винесення наказу №180 від 30 грудня 2016 року дає підстави для сумніву, чи дійсно необхідно було скорочувати чисельність працівників. ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, однак, він відмовився від неї, що не заперечував у судовому засіданні, пояснивши, що бажав залишитися працювати на підприємстві лише токарем, проте, запропоновані відповідачем посади не відповідали професії та спеціальності позивача. ОСОБА_1 працював на даному підприємстві на посаді токаря 5 розряду з 22 вересня 2010 року, є високо кваліфікованим працівником, підтвердженням чого є багаторічний стаж, а також неодноразові преміювання грошовими винагородами та нагородження грамотою, про що є відмітки у трудовій книжці, є інвалідом 2 групи і має право на пільги, а також те, що до настання пенсійного віку йому залишилося 2 роки і 3 місяці, тому, він мав переважне на залишення на роботі. Середньоденна заробітна плата складає 295 (двісті дев'яносто п'ять) гривень 23 копійки, тому, кількість робочих днів вимушеного прогулу з 03 травня 2018 року по 14 серпня 2018 року складає 72 робочих дні, таким чином, заробіток за вказаний період становить 21 256 (двадцять одну тисячу двісті п'ятдесят шість) гривень 56 копійок.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник- адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник КП ТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що роботодавцем - КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР було додержано всіх вимог законодавства при звільненні ОСОБА_1, а саме те, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників; роботодавцем було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; працівник не надав згоди на його переведення на іншу посаду, з числа запропонованих відповідачем; переважного права на залишення на роботі у позивача не було, оскільки відповідно до вимог ст.42 КЗпП вказані обставини мають правове значення лише при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованості відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до пункту 3 статті 62 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються додатково із дотриманням загальних норм.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Судом встановлено, що наказом №65-к від 20 вересня 2010 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 22 вересня 2010 року токарем 5 розряду аварійно-диспетчерської служби з тарифною ставкою 1634 грн. на місяць з місячним випробуванням (а.с. 21).

Відповідно до Наказу №38 від 14 лютого 2018 року "Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення персоналу аварійно-диспетчерської служби", визначено, що з 02 травня 2018 року буде проведено скорочення штату працівників аварійно-диспетчерської служби, а саме: - слюсаря-ремонтника 5 розр. - 2 штатних одиниці; - токаря 5 розр. - 1 штатну одиницю; водія автотранспортних засобів - 2 штатні одиниці (а.с. 16).

З попередженням про внесення змін до штатного розкладу та скорочення персоналу аварійно-диспетчерської служби згідно з наказом №38 від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 ознайомився 16 лютого 2018 року (а.с. 35), тобто, більш ніж за два місяця до моменту звільнення.

Відповідно до Актів від 20 квітня 2018 року та 25 квітня 2018 року, комісією в складі начальника ВК ОСОБА_5, начальника АДС ОСОБА_6, старшого майстра АДС ОСОБА_7, диспетчера АДС ОСОБА_8, ОСОБА_1 були запропоновані наступні вакантні посади: контролера теплового господарства, слюсаря з ремонту устаткування котельних, слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж, слюсаря-ремонтника, від даних запропонованих вакантних штатних одиниць ОСОБА_1 відмовився і письмово підтверджувати свою відмову також відмовився (а.с. 39-40).

24 квітня 2018 року директор підприємства Чумак А.К. надіслав Подання за вих. №1084/2 голові профкому підприємства "Тернопільміськтеплокомуненерго" ОСОБА_9, в якому просив дати згоду для звільнення з роботи у зв'язку із скороченням штату на підприємстві 02 травня 2018 року (п.1 ст.40 КЗпП України) наступного працівника: ОСОБА_1 токаря аварійно-диспетчерської служби (а.с. 37).

Витягом з протоколу засідання профспілкового комітету КП "Тернопільміськтеплокомуненерго" №7 від 26 квітня 2018 року вирішено дати згоду на звільнення з роботи в зв'язку із скороченням штату на підприємстві (п.1 ст.40 КЗпП України) ОСОБА_1 токаря аварійно-диспетчерської служби (а.с. 17).

Наказом №59-к від 02 травня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи токаря АДС 02 травня 2018 року у зв'язку із скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 22).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що необхідності у скороченні чисельності працівників у власника підприємства не було з огляду на те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис і у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що у позивача було переважне право на залишення на роботі, оскільки відповідно до вимог ст.42 КЗпП вказані обставини мають правове значення лише при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації, а позивач мав нижчу кваліфікацію - токар 5-го розряду, ніж інші працівники - токарі 6-го розряду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем було дотримано всіх вимог трудового законодавства щодо звільнення ОСОБА_1.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 січня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи