ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Кропивницький

справа № 383/869/14

провадження № 22-ц/4809/213/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Адаменко І.М. за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с.238 т.3), просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04.07.2008 року в розмірі 29 899,44 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом (тілом) у розмірі 13 242,62 дол. США; заборгованості за відсотками 16 623,82 дол. США; та пеню у розмірі 202 965, 24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 04 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 30 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 06 липня 2015 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14,5% річних. Виконання умов вказаного договору про надання споживчого кредиту забезпечено укладеним 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 договором поруки №0-П. У зв'язку із неналежним виканням боржником взятих на себе зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 06.05.2014 року, склала 16 263 дол. США 66 центів, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 186537 грн. 28 коп., з яких:

- 13 242 дол. США 62 центи, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 151887 грн. 24 коп. - заборгованості за кредитом;

- 2 161 дол. США 89 центів, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 24795 грн. 96 коп. - заборгованості по процентам; - 730 дол. США 27 центів, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 8375 грн. 87 коп. - пені за прострочення сплати за кредитом за період з 06.05.2013 року по 06.05.2014 року; - 128 дол. США 88 центів, що за курсом НБУ станом на 06.05.2014 року становить 1478 грн. 21 коп. - пені за прострочення сплати процентів за період з 22.01.2013 року по 06.05.2014 року.

07.04.2014 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день подання позовної до суду відповідачі свої зобов'язання по наданому кредиту не виконують.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, що виникла внаслідок порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором.

06.03.2018 року ПАТ «УкрСиббанк» подало заяву про уточнення позовних вимог (т.3 а.с.55-56), у якій просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року, яка станом на 26.02.2018 року складає 29 866 дол. США 44 центи та 202965 грн. 24 коп., з яких:

- 13 242 дол. США 62 центи - заборгованості за кредитом;

- 16 623 дол. США 82 центи - заборгованості за відсотками;

- 97 520 грн. 55 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 26.02.2017 року по 26.02.2018 року;

- 105 444 грн. 69 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за період з 26.02.2017 року по 26.02.2018 року.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.04.2018 року, яка не оскаржується, провадження у справі в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 закрито у зв'язку зі смертю останньої, так як спірні правовідносини не допускають правонаступництва (а.с.214-215 т.3).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року станом на 26.02.2018 року по кредиту та відсотках в розмірі 15669 (п'ятнадцять тисяч шістсот шістдесят дев'ять) доларів США 48 центів та пені в розмірі 121464 (сто двадцять одна тисяча чотириста шістдесят чотири) грн. 42 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 13242,62 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 2426,86 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 102881,84 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 18582,58 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, тому відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані в межах вказаного строку, а при визначенні розміру пені підлягає врахуванню вимога закону щодо річного строку позовної давності, що відповідає положенням ст. 258 ЦК України.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк», з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованих відсотків та пені у повному обсязі і ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Позивач не погоджується із висновками суду про обмеження строку нарахування процентів датою 09.04.2014 року, коли банк надіслав позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту, та про необхідність зменшення розміру заявлених до стягнення процентів і пені. Посилається на те, що сторонами кредитного договору погоджено щодо права нараховувати проценти до моменту повернення кредиту (зарахування коштів на рахунок банку), що відповідає також приписам ч. 3 ст. 1049 ЦК України.

При цьому, сторони визначили також строк дії договору - до повного погашення банку всієї суми наданого кредиту та повного погашення процентів за користування кредитуі пені, у разі її нарахування.

Нарахування процентів здійснюється протягом строку дії договору (п.10.5.) і за положеннями ст. 631 ЦК України між сторонами існують права і обов'язки до моменту закінчення строку договору.

Відповідно, АТ «УкрСиббанк» вважає. що має право нараховувати проценти, а ОСОБА_1 зобов'язаний їх погасити, що відповідає ст. 629 ЦК України, згідно якій умови договорів є обов'язковими до виконання сторонами.

АТ «УкрСиббанк» електронною поштою подало заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, в якій також зазначено про підтримання доводів апеляційної скарги у повному обсязі (а.с.139).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням зазначених норм процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 145494 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 04 липня 2008 року шляхом видачі готівки через касу Банку (п. 1.2.1., 1.5 кредитного договору). Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 06.07.2015 року (п. 1.2.2. кредитного договору) (т.1 а.с.129-134).

Пунктом 1.2.2. кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток №1). Графік розрахований на дату підписання договору. Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом ауїтетних платежів у розмірі 575,00 доларів США в день сплати ауїтетних платежів.

За умовами п. 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки та наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Відповідно до п.8.1 кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством на момент її нарахування.

12 червня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0 від 04 липня 2008 року, якою змінено графік погашення за вказаним кредитним договором та встановлено нову дату погашення 21 число кожного календарного місяця (т.1 а.с.135).

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит на поточні потреби в сумі 30 000 доларів США, що відповідало еквіваленту 145 494 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1, із подальшою видачею готівкових коштів з каси банку, що підтверджується меморіальним ордером № від 04.07.2008 року (т.1 а.с.137) та заявою на видачу готівки №32 від 04.07.2008 року (т.3 а.с.239).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК України).

Посилання відповідача на невиконання банком умов кредитного договору, оскільки грошові кошти він отримав в національній валюті та у меншій кількості, а також не у спосіб, ніж встановлено договором, є недоведеними належними і допустимими доказами. Окрім того, в порядку ст.1051 ЦК України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання кредитного договору за безгрошовістю.

Згідно ч.5 ст. 95 ЦК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд зазначав, що надані представником відповідача ксерокопії руху коштів по рахунку НОМЕР_1 (т.3 а.с.189) та виписки за особовим рахунком НОМЕР_1 за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року (т.3 а.с.190) на підтвердження не перерахування банком коштів на особистий рахунок відповідача за кредитним договором, не є належними та допустимими доказами, оскільки у порушення вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України стороною відповідача не зазначено щодо наявності у відповідача або іншої особи оригіналів вказаних письмових доказів. Вказані докази спростовуються належним чином засвідченими копіями меморіального ордеру № від 04.07.2008 року та заяви на видачу готівки №32 від 04.07.2008 року, оригінали яких містяться у позивача.

Фотокопія висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.05.2017 року №2220, надана представником відповідача, згідно якої не встановлено документальне підтвердження операції ПАТ «Укрсиббанк» з надання оформлення кредиту (видачу готівки через касу банку згідно п.1.5. договору) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04.07.2008 року (т.3 а.с.190-206) є доказом, який правого значення для вирішення справи не має, оскільки експертом досліджувалось питання виконання операції ПАТ «Укрсиббанк» з надання оформлення кредиту за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року в межах наданих експерту матеріалів та в іншій судовій справі, однак встановлено, що за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року кредит був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на його особовий рахунок, тобто шляхом безготівкового перерахування, та подальшою видачею коштів за заявою ОСОБА_1 з каси банку.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.02.2018 року становила 37 386,83 дол. США (а.с.59-71 т.3) і складається із: - заборгованості за кредитом в сумі 13 242,62 дол. США; - за відсотками - 16 623,82 дол. США; - пені за кредитом - 3 613,39 дол. США; - пені за відсотками - 3 907 дол. США.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

04.04.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» за вих. №30-11/11414 направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове та повне виконання кредитних зобов'язань, що підтверджується копіями реєстру заказних листів та фіскального чеку від 09.04.2014 року (т.1 а.с.112-113).

Таким чином, звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, Банк змінив порядок, умови і строк виконання зобов'язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з вимого про дострокове повернення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до позичальника з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Суд першої інстанції, проаналізувши дії банку, направлені на погашення кредитної заборгованості, дійшов правильного висновку, що у відповідності до вимог п. 12.1 кредитного договору днем пред'явлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту з відсотками за користування кредитом, і відповідно строк виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, є 19.05.2014 року.

Після вказаної дати, у зв'язку з направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків згідно з умовами кредитного договору, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Суд дійшов правомірного висновку, що з урахуванням зміни строку виконання зобов'язання за кредитним договором, зазначена позивачем заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 16 623,82 дол. США, що нарахована за період з 04.07.2008 р. по 20.02.2018 р., не може бути стягнута в повному обсязі і з урахуванням зміни строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, підлягає зменшенню до 2 426,86 доларів США, відповідно розрахунку станом на 19.05.2014 року.

Заборгованість за нарахованими після 19.05.2014 року відсотками в сумі 14 196,96 доларів США, стягненню не підлягає, оскільки її нарахування проведено після визначеного банком строку виконання основного зобов'язання.

Правильними є і висновки суду першої інстанції щодо розміру стягнення пені за прострочення зобов'язань, розрахованого з урахуванням визначених законом строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦПК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З виписки за кредитним договором за період з 04.07.2008 року по 13.03.2018 року вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за відсотками відповідач здійснив 16.01.2014 року - 102 дол. США (т.3 а.с.174).

Таким чином, звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором у липні 2014 року, банк не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Разом з тим, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності, в застосування якої заявив відповідач.

Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.

Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визначені поважними причини пропуску даного строку.

Суд дійшов висновку про необхідність зменшення періоду нарахування відповідних сум пені у відповідності до ст. 258 ЦК України в межах річного строку, що передує дню звернення позивача із позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог, якою фактично збільшено позовні вимоги, яке визначено з 04.07.2013 року по 04.07.2014 року та з 06.03.2017 року по 06.03.2018 року.

При зверненні до суду позивачем заявлені вимоги про стягнення пені за кредитом за період з 06.05.2013 року по 06.05.2014 року та за період з 26.02.2017 року по 26.02.2018 року, пені за відсотками за період з 22.01.2013 року по 06.05.2014 року та за період з 26.02.2017 року по 26.02.2018 року. Отже, судом розглянуті вимоги про стягнення пені в межах заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в загальній сумі 102 881,84 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками в загальній сумі 18 582,58 грн., навівши повний її розрахунок в мотивувальній частині рішення, який не спростований доводами апеляційної скарги.

В задоволенні іншої частини вимог про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 14 196,96 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 3 014,58 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками в сумі 88340,32 грн. суд першої інстанції обгрунтовано відмовив, посилаючись на правильно встановлені ним обставини, підтверджені дослідженими і належно оціненими доказами, що відповідає зазначеним нормам матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко