Провадження № 2/201/110/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді - Федоріщева С.С., за участі секретаря судового засідання - Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіна Оксана Станіславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Євген Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна, ОСОБА_7 про поновлення строків для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить, з урахуванням уточнень від 03 листопада 2017 року, призначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 44 - 49 том 1).

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 посилається на те, що він є онуком померлої ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8 залишилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири, яка належала померлій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, ОСОБА_8 заповіла позивачу 2/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на день смерті. 13 лютого 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіної О.С., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку зі спливом встановленого законом строку прийняття спадщини (6 місяців). Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, а саме: запізнився з подачею заяви до нотаріуса на 1 день з поважної причини, оскільки перебував у відрядженні в період з 15 серпня 2014 року по 12 лютого 2015 року у Закарпатській області. Крім того, у поданому до суду позові, позивач зазначає, що він сумлінно піклувався про свою бабусю за її життя, купував їй ліки, періодично оплачував комунальні платежі, забезпечував по мірі можливості необхідним. Після її смерті позивач здійснив організацію її поховання, оплативши всі необхідні при цьому витрати за рахунок власних коштів. Двоюрідна сестра позивача ОСОБА_2 прийняла спадщину, на думку позивача, незаконно. З метою позбавлення позивача можливості відновити свої законні права на спадщину, остання уклала договір купівлі - продажу квартири 2/3 якої є предметом спадщини, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся (а.с. 13 том 2).

В матеріалах справи наявна заява, подана представником позивача ОСОБА_10, в якій остання позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти розгляду справи за відсутності сторін не заперечує (а.с. 233 том 1).

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 надав до суду заяву, в якій просив, у зв'язку з його занятістю в іншому судовому процесі, слухати дану справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки заявлені позовні вимоги, відповідні їм факти позовної заяви не підтверджуються доказами та матеріалами справи (а.с. 18 том 2).

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_12 надав до суду заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі через їх недоведеність та необґрунтованістю, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 17 том 2).

Представник третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_13 також надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову заперечує, справу просить розглянути за його відсутності (а.с. 16 том 2).

В матеріалах справи наявний лист, підписаний завідувачем Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В., в якому остання просить суд справу розглянути за відсутності представника нотаріальної контори, справу вирішити на розсуд суду (а.с. 202 том 2).

Інші учасники справи (треті особи) в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулися (а.с. 13 том 2).

В зв'язку з цим та враховуючи положення ст.ст. 2, 211, 223 ЦПК України суд також визнає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є онуком ОСОБА_8. Вказаний факт сторонами не заперечується. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1997 року, видане Виконавчим комітетом Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної власності ОСОБА_15, ОСОБА_8 та ОСОБА_16 (а.с. 9 том 1).

02 серпня 2008 року ОСОБА_8 склала заповіт, згідно якого заповіла належну їй частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Г.О. та зареєстрований в реєстрі за № 4525 (а.с. 165 зворот том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_18, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 15 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5754 (а.с. 163 том 1).

13 березня 2015 року позивач звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, в якій просив витати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_18 (а.с. 162 том 1).

13 березня 2015 року постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіної О.С. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_18, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 161 зворот том 1).

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що спадкоємець не звернувся до нотаріальної контори із належним чином оформленою заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін, згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України і в нього відсутній будь-який факт прийняття спадщини.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, якій, втім, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, зокрема у зв'язку з відсутність документу, що посвідчує право власності ОСОБА_8 на нерухоме майно (його відповідну частку) (а.с. 169 - 189 том 1).

Окрім ОСОБА_2 та позивача, інші спадкоємці, які б забажали прийняти спадщину після померлої, до нотаріальної контори не зверталися.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який було задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до положень пп. 3.1, п. 3 Глави 10 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.02.2012 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Підпунктом 3.5 пункту 3 Глави 10 Порядку визначено, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів (пп. 3.11, п. 3 Глави 10 Порядку).

Згідно із пп. 3.13 п. 3 Глави 10 Порядку, для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пп. 3.15 п. 3 Глави 10 Порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу (пп. 3.23 п. 3 Глави 10 Порядку).

Враховуючи вищезазначені положення Порядку, спадкоємці мають право надіслати на адресу нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину поштою (справжність підписів на таких заявах має бути нотаріально засвідченою).

Вирішуючи позовну вимогу про можливість призначення позивачу додаткового строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Наведене узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі № 6-1486цс15.

Відповідно до листа Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 поважними є такі причини: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічна правова позиція, міститься і у висновках, викладених в постановах Верховного суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12, від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15, від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17.

В поданому до суду позові, ОСОБА_1 зазначає, що пропустив строк на подачу заяву до нотаріуса на 1 день з поважної причини - перебування у відрядженні в період із 15 серпня 2014 року по 12 лютого 2015 року у Закарпатській області, на підтвердження чого останній надав суду наказ директора приватного підприємства «Нова» ОСОБА_19 від 11 серпня 2014 року. Відповідно до вказаного наказу було направлено у відрядження куратора будівельного об'єкту ОСОБА_1 до м. Тячів Закарпатської області для проведення планового контролю на об'єкті в період з 15 серпня 2014 року по 12 лютого 2015 року (а.с. 234 том 1).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до інформації, наданої Лівобережним управлінням ГУ ДФС у Дніпропетровській області, станом на 12 лютого 2019 року у ДРФО відсутні відомості щодо нарахування та виплати доходів приватним підприємством «Нова», п.н. 20272290, гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що підтверджується наявним в матеріалах справи листом від 12.02.2019р. (а.с. 5 том 2).

На виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про витребування доказів від 10 січня 2019 року, директор ПП «Нова» повідомив, що згідно фінансово-бухгалтерської документації підприємства громадянин ОСОБА_1 на обліку особового складу працівників ПП «Нова» не знаходився (а.с. 14 том 2).

Згідно до п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно норм діючого законодавства, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини не є беззаперечним правом спадкоємця, а можливе лише за наявності поважних причин, пов'язаних з суттєвими об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, необхідність звернення до нотаріуса та інше, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відтак суд зазначає, оскільки у спадкоємця таких перешкод, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, для подачі заяви по прийняття спадщини не було, а посилання позивача на те, що в період строку для подачі заяви про прийняття спадщини він перебував у відрядженні у м. Тячів Закарпатської області не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та не є поважною причиною, оскільки спадкоємці мають право надіслати на адресу нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину поштою (справжність підписів на таких заявах має бути нотаріально засвідченою).

Отже, на переконання суду, позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті спадкодавця не скористався своїм правом на прийняття спадщини, в зв'язку з чим положення ч. 3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Вищевказані положення підтверджуються відповідними правовими висновками, викладеними в постановах Верховного суду України (постанова ВСУ по справі №6-85цс12 від 26.09.2012 року, постанова ВСУ по справі №6-1486цс15 від 04.11.2015 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України встановив, що причина, на яку посилався позивач як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, а саме: перебування у відрядженні у м. Тячів Закарпатської області, не може бути визнано поважною, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки позивач своєчасно із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 до нотаріальної контори не звернувся, жодних належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини суду не надано та в судовому розгляді не досліджено, при цьому спадкова справа після смерті ОСОБА_8 відкривалась та відповідача ОСОБА_2 успадкувала належну померлій частину квартири, суд вважає заявлені позовні вимоги про призначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необґрунтованими, непідтвердженими дослідженими доказами, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем при пред'явленні позову до суду в розмірі 640,00 гривень, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1217, 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 11, 12, 76-80, 141, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіна Оксана Станіславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Євген Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна, ОСОБА_7 про поновлення строків для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев