ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2173/17 Номер провадження 22-з/814/132/19Доповідач ап. інст. ОСОБА_1.
У Х В А Л А

03 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві заяву Полтавського обласного центру зайнятості про роз'яснення постанови Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського обласного центру зайнятості, Полтавського міського центру зайнятості, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, Первинна профспілкова організація Полтавського міського центру зайнятості профспілки працівників соціальної сфери України, Полтавської обласної профспілкової організації профспілки працівників соціальної сфери України, Полтавський міський центр зайнятості (в стадії припинення) в особі Голови Ліквідаційної комісії ОСОБА_4, Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості (новостворена організація) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2018 року- вчастині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2до Полтавського обласного центру зайнятості задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 8.1 наказу №264-к від 26 липня 2017 року «По особовому складу» Полтавського обласного центру зайнятості в частині звільнення ОСОБА_231 липня 2017 року з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних Полтавського міського центру зайнятості за скороченням штатів у звязку з ліквідацією Полтавського міського центру зайнятості згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В задоволенні позову ОСОБА_2про поновлення її на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних Полтавського міського центру зайнятості з 01 серпня 2017 року відмовлено.

Визнано ОСОБА_2такою, що звільнена 31липня 2017 року з посади з провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних Полтавського міського центру зайнятості за скороченням штатів згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з реорганізацією Полтавського міського центру зайнятості.

Стягнуто з Полтавського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 108 084 грн. 13 коп. та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнуто з Полтавського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 8 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

18 березня 2019 року на адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява Полтавського обласного центру зайнятості щодо розяснення вищевказаної постанови апеляційного суду /т. 3 а. с. 5859/.

В обгрунтування заяви зазначає, що постановою Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року прийнято рішення про стягнення з Полтавського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 108 084 грн. 13 коп. В процесі виконання рішення в цій частині у Полтавського обласного центру зайнятості виникли проблеми щодо його виконання. Зокрема вказував на те, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється згідно з Порядком про обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до якого із заробітної плати роботодавцем утримується податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та на фонд оплати праці нараховується єдиний соціальний внесок. Виходячи з положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» роботодавець сплачує єдиний соціальний внесок лише за своїх працівників.

Оскільки вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні на роботі, з 01 серпня 2017 року вона не перебуває в трудових відносинах ні з Полтав-ським міським центром зайнятості, ні з Полтавським обласним центром зайнятості. Таким чином, не має правових підстав сплатити єдиний соціальний внесок.

Крім того зазначав, що Постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року №1170 затверджено Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок робото- давців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Серед цих видів виплат середній заробіток за час вимушеного прогулу не значиться. З аналогічних виплат передбачено лише відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на вищезазначене, вказував, що в Полтавського обласного центру зайнятості виникають складнощі у виконанні рішення суду в частині виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За наведених обставин заявник просив дати розяснення судового рішення в частині стягнення з Полтавського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 108 084 грн. 13 коп., а саме, чи зобовязаний Полтавський обласний центр зайнятості вирахувати із цієї суми податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та нараховувати на цю суму єдиний соціальний внесок.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 271 ЦПК України розгляд заяви апеляційним судом проведено у судовому засіданні віз виклику учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та обгрунтування заяви Полтавського обласного центру зайнятості вважає, що заява про розяснення постанови апеляційного суду підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про розяснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільних справах», роз'яснення рішення суду, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додатко-вого рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розгляда-ється судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаю-чись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допуска-ється, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Дослідивши подану Полтавським обласним центром зайнятості заяву, апеляційний суд дійшов висновку, що резолютивна частина ухваленого судового рішення в частині вирішення вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є не зовсім зрозумілим та викликає обґрунтовані труднощі у відповідача при його виконанні.

За розясненнями, наведеними в п. 6 Пленуму Верховного Суду України «Про прак-тику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішення розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку та інших обовязкових платежів з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютив-ній частині рішення.

Таким чином суд, визначаючи середній заробіток працівника за час вимушеного прогулу, попередньо не відраховує з його складу ПДФО, а залишає виконання цього обов'язку роботодавцю, оскільки відповідно до ст. 18 ПК України, суди не належать до складу податкових агентів платника податку.

Податковий агент, згідно з пп. 14.1.180 ПК України, зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПКУ.

Крім того, позицію згідно з якою роботодавець, перш ніж виплатити працівникові присуджений за рішенням суду середній заробіток, повинен утримати з нього ПДФО та інші обов'язкові платежі (на сьогодні єдиний соціальний внесок), підтримують і органи ДФС (листи ДПА України від 14 березня 2005 pоку №2122/6/17-3116 та від 20 квітня 2007 року №3928/6/17-0716), у яких, зокрема, зазначено, що при нарахуванні та виплаті працівникові середньої заробітної плати на підставі рішення суду за час вимушеного прогулу підприємство-працедавець зобов'язане включити всю нараховану суму до складу загального місячного оподатковуваного доходу, коли її нараховано, та утримати із суми такої середньої заробітної плати податок з доходів фізичних осіб. Аналогічні висновки підтверджені судовою практикою.

Отже системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Відрахування податків і обов'язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц .

Враховуючи, що резолютивна частина рішення суду не містить відповідної вказівки, щодо обовязку роботодавця по відрахуванню податків та обовязкових платежів із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, дана обставина впливає на зрозумілість виконання рішення суду, а тому підлягає розясненню.

Керуючись ст. 271, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Розяснити постанову Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі №553/2173/17 за позовом ОСОБА_2 до Полтавського обласного центру зайнятості, Полтавського міського центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди.

Зазначити, що при виконанні постанови суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з Полтавського обласного центру зайнятості середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 108 084 грн. 13 коп. відрахуванню підлягають обовязкові платежі та податки передбачені чинним законодавством.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

ОСОБА_5