ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 640/771/17

провадження № 22-ц/818/808/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова, постановлене 05 жовтня 2018 року, у складі судді Колесник С.А., в залі суду в місті Харків,

встановив :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, в якому просив у рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики від 18.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 979, що станом на 16 січня 2017 року складає 7 455 627,90 грн. звернути стягнення на належні ОСОБА_2 на праві власності предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1- го поверху №1 а, 1б, 2, 2а, 3, 4, 6-15, 13 в літ «А-1» загальною площею 184,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу ОСОБА_1 від свого імені предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 1 449 022,00 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем письмовим договором позики, він надав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 2397000 грн., що станом на день укладання договору по курсу НБУ становило 300000 доларів США. Вказав, що відповідач отримав вказану суму грошей та зобов'язався повернути йому цю ж суму готівкою у строк до 18.05.2015 року (п.п.1,2,3,5 договору позики).

Крім того зазначив, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики 18.05.2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав у іпотеку нежитлові приміщення 1- го поверху №1 а, 1б, 2, 2а, 3, 4, 6-15, 13 в літ «А-1» загальною площею 184,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу.

Вказав, що у встановлений строк в порушення умов договору відповідач не повернув суму позики, а тому рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року по справі №640/6437/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму боргу в розмірі 7 455 627,90 грн., проте кошти на теперішній час відповідач не сплатив.

З урахуванням викладеного та враховуючи те, що договір іпотеки було укладено в забезпечення у повному обсязі виконання усіх зобов'язань відповідача за договором позики, просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

В рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики від 18.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №979, що станом на 16 січня 2017 року у гривневому еквіваленті складає 7 455 627,90 грн., звернуто стягнення на належний ОСОБА_2 на праві власності предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1- го поверху №1 а, 1б, 2, 2а, 3, 4, 6-15, 13 в літ «А-1» загальною площею 184,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу ОСОБА_1 від свого імені предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 1 449 022,00 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Зобов'язано УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7360 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що суд як на підставу задоволення позову посилається на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики, проте зазначає, що ним подана заява про перегляд вказаного заочного рішення, а відтак вважає, що на дату подання даної апеляційної скарги вказане заочне рішення в силу його перегляду не є чинним. Крім того, зазначає, що в рішенні невірно було здійснено розрахунок заборгованості, процентів та пені.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 2397000 грн., що станом на 18.05.2012 року по курсу НБУ було еквівалентно 300000 доларів США 00 центів, та зобов'язувався повернути таку ж суму грошових коштів не пізніше 17 години 00 хв. 18.05.2015 року. (а.с.9).

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов*язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Укладений сторонами кредитний договір сторонами не оспорений і не визнаний недійсним в установленому законом порядку.

Матеріали справи містять докази, сторонами не оспорюється, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 18.05.2012 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 18.05.2012 року, яким Іпотекодавець ОСОБА_2 на забезпечення своєчасного виконання зобов'язань у повному обсязі за договором позики надав у іпотеку Іпотекодержателю ОСОБА_1 належні йому нежитлові приміщення 1- го поверху №1 а, 1б, 2, 2а, 3, 4, 6-15, 13 в літ «А-1» загальною площею 184,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.5-8).

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором позики, що обумовлює основне зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

При цьому сторони домовились, що іпотека розповсюджується на будь-яке збільшення основного зобов`язання, в тому числі у випадку збільшення процентів за кредитом, змін графіку повернення кредиту та сплати процентів, зміни строків сплати процентів, основної суми боргу та інших платежів та не потребує внесення змін до цього Договору, оскільки цей Договір містить істотну умову щодо змісту основного зобов`язання та містить посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року у справі №640/6437/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 були задоволені, стягнуто заборгованість за договором позики від 18.05.2012 року у розмірі 7 661 954 (сім мільйонів шістсот шістдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 45 коп., що включає заборгованість: за позикою - 7 455 627 грн. 90 коп., трьома відсотками річних - 206 326 грн. 55 коп. (а.с.161-164,165-167,168-170).

ОСОБА_2 дійсно звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення, однак ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2017 року у задоволенні такої заяви було відмовлено.

Належних та допустимих доказів того, що відповідачем виконані боргові зобов*язання перед позивачем, що зазначене судове рішення скасовано або виконано - відповідач суду не надав та матеріали справи не містять.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач, як іпотекодержатель має право на підставі частин 2 і 3 ст. 16 ЦК України, статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вищевказаним договором іпотеки сторонами передбачено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства.

Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 ЗУ "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно із висновком про вартість майна нежитлових приміщень 1-го поверху №1 а, 1б, 2, 2а, 3, 4, 6-15, 13 в літ «А-1» загальною площею 184,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, складеному суб'єктом оціночної діяльності 25 травня 2017 року, оціночна вартість об'єкта оцінки нерухомості становить 1449022 грн., що в свою чергу не перевищує розміру суми основного боргу за договором позики від 18.05.2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, про те, що не погоджується з розрахунком процентів та пені, однак стягнення на предмет іпотеки в межах заявлених позовних вимог звернуто в рахунок погашення лише основної заборгованості.

Обставини у справі, які мають значення для вирішення даної справи та висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону, що регулюють дані правовідносини.

Аналіз норм з урахування викладеного дає підстави для висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне судове рішення, оскільки обставини справи узгоджується з наявними в ній доказами, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку про задоволення позову, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова, постановлене 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова