Ухвала

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 569/11671/18

провадження № 61-5413ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що її мама - ОСОБА_3 та її батько - ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі до 12 жовтня 2004 року. Вона є рідною донькою ОСОБА_1 Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2004 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з 09 березня 2004 року і досягнення нею повноліття. 25 лютого 2018 року перестали стягуватись аліменти на її утримання, оскільки вона досягла повноліття. В даний час вона не заміжня і не працює, перейшла на II курс денної форми навчання факультету Германської філології Київського національного лінгвістичного університету, внаслідок чого не має реальної можливості влаштуватись на роботу, щоб отримувати заробіток, а відтак, потребує матеріальної підтримки на оплату проживання у гуртожитку, придбання необхідної учбової літератури, канцелярії, проїзду до учбового закладу, а також оплату проїзду до м. Рівне та повернення на навчання у м. Київ та оплату за належну їй на праві власності квартиру. Відповідач перебуває у повторному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, він працює у Приватному акціонерному товаристві «ВФ Україна» та одержує приблизну щомісячну заробітну розмірі 16 000,00 грн, у зв'язку з чим позивач вважає, що він має реальну змогу надавати їй матеріальну допомогу. Також, ОСОБА_2 вказувала, що її мати в травні 2018 року звільнилась з роботи та на даний час має нестабільний, мінливий заробіток однак надає їй, по мірі можливості та необхідності, певні кошти та, в забезпечення виконання своїх батьківських обов'язків, в квітні 2018 року склала на її ім'я договір дарування належної їй квартири. Внаслідок скаліотичної постави вона постійно вимушена відвідувати заняття в басейні, однак розмір даних витрат не може підтвердити оскільки відвідує різні басейни у м. Київ і не завжди при оплаті одного окремого заняття має можливість отримати чек, що підтверджує понесення таких витрат. Крім того, вона постійно відвідує репетитора з чеської мови, а в подальшому має на меті відвідування мовних курсів чеської мови від Чеського центру при посольстві Чеської Республіки, вартість яких станом на червень 2018 року становить 7 200,00 грн, без вартості навчальних матеріалів. Дані мовні курси їй необхідні для вступу до Карлового Університету, який за запрошенням вона відвідала в січні 2018 року, для проходження співбесіди. Внаслідок чого також було пронесено значні витрати, пов'язані з дорогою та проживанням, а саме: було витрачено 2 400,00 грн, що пов'язано з проїздом до м. Прага, Чеської Республіки та поверненням до місця навчання у м. Київ та 2 749,00 грн оплати за проживання у «Terrase Hotel Prague», м. Прага, Чехія.

На підставі викладеного ОСОБА_2, із урахування заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року, понесені додаткові витрати в сумі 3 974,00 грн та понесені в додаткові витрати на оплату курсів чеської мови від Чеського центру при Посольстві Чеської республіки в сумі 7 505,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання на період навчання, в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 21 червня 2018 року до 30 червня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі - 35 479,00 грн (((16 000,00 грн ? 4) ? 6) + 3 974,00 грн +7 505,00 грн) є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак