Провадження 2/127/4778/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області, в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина.

Позов мотивований тим, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане 10.01.2008. Від шлюбу подружжя має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає з матірю, знаходиться на її утриманні, є студентом першого курсу денної контрактної форми навчання Вінницького національного аграрного університету. Згідно договору про навчання загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання, без врахування оплати за проживання у гуртожитку та інших додаткових освітніх послуг, становить 32 000, 00 гривень, в тому числі 4 000, 00 гривень за один семестр. Крім того, ОСОБА_3 навчається на курсах англійської мови при Вінницькому національному аграрному університеті, вартість яких становить 900, 00 гривень за три місяці. Таким чином, фактично понесені на момент звернення до суду додаткові витрати на сина, становлять 4 900, 00 гривень. Крім того, передбачуваними витратами на 2018-2019 навчальний рік на підставі договору про навчання та умов навчання на курсах англійської мови також є сума 4 900, 00 гривень. Отже, разом ця сума складає 9 800, 00 гривень. Зважаючи на положення ст.ст. 141, 185 СК України, позивач вважає за можливе стягнення з відповідача на її користь половини додаткових витрат на сина.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4 900, 00 гривень.

Ухвалою суду від 21.11.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 21.11.2018 та копією позовної заяви із додатками, направлені неодноразово відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Тому, було опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України.

Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 21.11.2018, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищенаведене та положення ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач із відповідачем розірвали шлюб, зареєстрований 27.11.1999, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 033732, виданим 10.01.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 23. (а.с. 4, 6)

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-АМ № 001908, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 13.12.2007, ОСОБА_4 змінила прізвище на «Шевченко». (а.с. 5)

Згідно з свідоцтвом про народження серії І-АМ № 119728, виданим 15.09.2000, та повторно виданими 10.01.2008 та 26.05.2008 свідоцтвами про народження, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4. (а.с. 8-10)

Прізвище сина було змінено з «Чижик» на «Шевченко» на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.04.2008. (а.с. 11-12)

Згідно з довідкою від 26.09.2017 № 29494, виданою Департаментом адміністративних послуг ВМР, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 14)

Як вбачається з копії паспорту позивача, ОСОБА_1 зареєстрована за однією адресою із своїм сином. (а.с. 3)

09.08.2018 між ОСОБА_1 та Вінницьким національним аграрним університетом укладено договір про навчання № 054.18д-МО. (а.с. 15)

Згідно із довідкою № 151, виданою Вінницьким національним аграрним університетом 05.08.2018, ОСОБА_3 дійсно є студентом першого курсу денної контрактної форми навчання факультету менеджменту та права Вінницького національного аграрного університету (IV рівень акредитації), термін навчання з 01.09.2018 до 30.06.2019. (а.с. 16)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 21.11.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, і докази, надані разом із нею.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є повнолітньою особою, навчається на першому курсі денної контрактної форми навчання факультету менеджменту та права у Вінницькому національному аграрному університеті, термін навчання з 01.09.2018 до 30.06.2019.

За правилами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Згідно із ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що положення ст. 185 СК України, про застосування яких просила позивачка, на правовідносини між повнолітніми дітьми та батьками не розповсюджуються.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 199-201 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: Вінницька область, Вінницький район, с. Агрономічне, вул. Мічуріна, буд. 7.

Рішення суду складено 12.02.2019.

Суддя: