Справа № 308/3178/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 січня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що він, ОСОБА_2, з 09.10.2009 року по 29.06.2017 року здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, з 29.06.2017 року ним припинено підприємницьку діяльність як фізичної-особи підприємця. 18 грудня 2015 року під час здійснення підприємницької діяльності, між ним, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, як покупцем, було укладено договір поставки №05/15, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався поставити меблі на експозицію, а покупець зобов'язувався організувати торгівельний майданчик, прийняти та виставити меблі на експозицію у відповідності із запропонованими експозиціями постачальника, згідно окремої специфікації (накладної), і оплатити товар на умовах вказаних в п.7.1, даного Договору. Пунктом 6.1. Договору визначено, що ціна товару та загальна сума товару, зазначається у накладних на його поставку, які є невід'ємною частиною договору. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 7.1. договору товар поставлений постачальником у відповідності з заявками покупця, оплачується останнім в рівних розмірах протягом 3-х місяців в різних частинах з моменту отримання товару від вартості товару 34 297,00 грн. (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім гривень 00 копійок) в безготівковому порядку на підставі рахунків-фактури, виставлених постачальником за кожну партію товару. Якщо на поставлений товар на вітрину відбувається реалізація даного товару, то покупець зобов'язується оплатити його повну вартість, в день продажу. Покупець зобов'язується на першу вимогу постачальника повернути нереалізований товар в належному вигляді і комплектності.

Позивач вказує на те, що на виконання умов договору 18 грудня 2015 року ним , ОСОБА_2, була здійснена поставка товару ОСОБА_3, а саме «Інфініті кут (бізон 4, герабраун)» у кількості 1 штука, на суму 10 817,00 грн. (десять тисяч вісімсот сімнадцять гривень нуль копійок), «Скіф диван (квінт джут, піонбежі, дерево №2)» у кількості 1 штука, на суму 7 801,00 грн. (сім тисяч вісімсот одна гривня), «Гольф диван (Ньюйорк какао, герабраун, будапешт беж)» у кількості 1 штука, на суму 7807,00 грн. (сім тисяч вісімсот сім гривень нуль копійок), «Сен-Тропе диван (квінт какао, альміра шоколад. дерево№2)» у кількості 1 штука, на суму 7 872,00 грн. (сім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні нуль копійок), всього на сумму 34 297, 00 грн (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім гривень 00 копійок), а відповідачем - прийнято поставлений позивачем товар.

ОСОБА_3 в рахунок виконання зобов'язання жодних платежів не здійснювала. Таким чином, на момент подання даної позовної заяви заборгованість відповідача за поставлений товар складає 34 297 грн. 00 коп. Станом на 22 березня 2018 року прострочка виконання грошового зобов'язання покупцем складає 734 дні.

Позивачем 01 листопада 2017 року ОСОБА_3 була направлена претензія про повернення коштів за договором поставки меблів №05/15 від 18 грудня 2015 року, для можливості врегулювання спору. Лист із претензією був повернутий поштовим відділенням через закінчення строку зберігання листа.

Крім цього позивач зазначає, що відповідно до п. 10.1 Договору в разі невиконання, неповного або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором винна сторона відшкодовує понесені іншою стороною збитки, включаючи прямий збиток і упущену вигоду, а так само виконує інші санкції, передбачені цим Договором. Відповідно до п.10.3 у разі несвоєчасної оплати за товар, згідно п. 7.1 Договору, покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі 3-х% від суми простроченої оплати.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення пунктів 7.1. та 10.3. Договору днем від якого починається прострочення оплати Договору є 18.03.2016 року. Строк прострочення оплати у період з 18.03.2016р. по 22.03.2018р. складає 734 дні. Сума простроченої оплати складає 34 297,00 грн. Сума пені складає 1028, 91 грн.

Позивач в позовній заяві вказує, що сума заборгованості за період з 18.03.2016р. по 22.03.2018р. (734 дні) з урахуванням інфляційних втрат складає 44 643,51 грн, сума 3% річних за цей період складає 2069,1грн.

Виходячи з цього, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за договором поставки, у зв'язку з чим у ОСОБА_3 виникла заборгованість за договором поставки меблів №05/15 від 18 грудня 2015року, яка складає: 44 643,51 грн. (сума заборгованості з урахуванням інфляційних втрат) +1028, 91 грн. (пеня) +2069,1 грн. (3% річних)=47 741,52 грн., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3

В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та в якій зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Окрім того зазначив, що адвокат позивача також не може бути присутнім на судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило та письмовий відзив на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду від 14.05.2018 року, до суду не подала.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти «вручено » № 269, «за закінченням терміну зберігання» за № 708 та «вручено особисто» № 820.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з'явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

05.06.2018 року позивачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про розгляд без участі;

03.07.2018 року позивачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву ( пояснення) на виконання ухвали суду ;

26.12.2018 року представником позивача ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про участь у засіданні в режимі відеоконференції;

15.01.2019 року представником позивача ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про розгляд без участі.

В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії:

14.05.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/3178/18 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи;

13.06.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху;

22.11.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду продовжено розгляд справи;

22.11.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2, з 09.10.2009 року здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. 29.06.2017 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Як встановлено судом, 18 грудня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як продавець та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, як покупець, було укладено договір поставки мебелі №05/15, (надалі-договір), за умовами якого постачальник приймає на себе зобов'язання поставити мебель на експозицію і передати у власність покупцю (далі-товар), а покупець зобов'язується організувати торгову площадку, прийняти та виставити меблі на експозицію у відповідності до запропонованих експозицій постачальника, згідно окремої специфікації й оплатити товар на умовах, передбачених п. 7.1 договору, що стверджується договором поставки, копія якого долучена до матеріалів справи.

Як вбачається , договір поставки укладався з ОСОБА_3, як фізичною особою-підприємцем, код за ЄДРПОУ НОМЕР_1. Проте як встановлено судом, станом на час укладання договору (18.12.2015 року) ОСОБА_3 вже припинила здійснення підприємницької діяльності (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань , 22.06.2015 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця).

Частиною 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізйчної особи - підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04 грудня 2013 року (справа № 6-125цс13), однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний висновок висловлено в ухвалі від 25 листопада 2015 року по справі № 6-29575ск15 Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини. Отже, внаслідок укладання договору поставки між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Виходячи з положень чинного законодавства та звичаїв ділового обороту Відповідач не попередив Позивача про припинення діяльності як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.1.3 Договору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зобов'язувався поставити меблі на експозицію, а покупець зобов'язувався організувати торгівельний майданчик, прийняти та виставити меблі на експозицію у відповідності із запропонованими експозиціями постачальника, згідно окремої специфікації (накладної), і оплатити товар на умовах вказаних в п.7.1, даного Договору.

Пунктом 6.1. договору визначено, що ціна товару та загальна сума товару, зазначається у накладних на його поставку, є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 7.1. Договору товар поставлений постачальником у відповідності з заявками покупця, оплачується останнім в рівних розмірах протягом 3-х місяців в рівних частинах з моменту отримання товару від вартості товару 34 297,00 грн. (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім гривень 00 копійок) в безготівковому порядку на підставі рахунків-фактури, виставлених постачальником за кожну партію товару. Якщо на поставлений товар на вітрину відбувається реалізація даного товару, то покупець зобов'язується оплатити його повну вартість, в день продажу. Покупець зобов'язується на першу вимогу постачальника повернути нереалізований товар в належному вигляді і комплектності.

Як встановлено судом, на виконання умов договору, 18 грудня 2015 року ОСОБА_2, була здійснена поставка товару ОСОБА_3, а відповідачем - прийнято поставлений позивачем товар на суму 34297,00 грн.,

Підтвердженням отримання товару ОСОБА_3 є видаткова накладна №РН181215-01 від 18 грудня 2015 року, відповідно до якої було передано товар «Інфініті кут (бізон 4, герабраун)» у кількості 1 штука, на суму 10 817,00 грн. (десять тисяч вісімсот сімнадцять гривень нуль копійок), «Скіф диван (квінт джут, піонбежі, дерево №2)» у кількості 1 штука, на суму 7 801,00 грн. (сім тисяч вісімсот одна гривня), «Гольф диван (Ньюйорк какао, герабраун, будапешт беж)» у кількості 1 штука, на суму 7807,00 грн. (сім тисяч вісімсот сім гривень нуль копійок), «Сен-Тропе диван (квінт какао, альміра шоколад. дерево№2)» у кількості 1 штука, на суму 7 872,00 грн. (сім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні нуль копійок), всього на сумму 34 297, 00 грн (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім гривень 00 копійок).

1 листопада 2017 року ОСОБА_3 позивачем була направлена претензія про повернення коштів за договором поставки меблів №05/15 від 18 грудня 2015 року, для можливості врегулювання спору. Лист із претензією був повернутий поштовим відділенням через закінчення строку зберігання листа.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3зобов'язання за договором, а саме в частині здійснення своєчасної та повної оплати поставленого товару, що стало наслідком виникнення у останньої заборгованості за договором №05/15 від 18 грудня 2015 року, яка згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 22.03.2018 року перед позивачем по договору поставки № 05/15 від 18.12.2015 року становить 44 643,51 грн. (сума заборгованості з урахуванням інфляційних втрат) +1028, 91 грн. (пеня) +2069,1 грн. (3% річних) = 47 741,52 грн. Станом на 22 березня 2018 року прострочка виконання грошового зобов'язання покупцем складає 734дні.

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов до висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (Постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Також частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підтвердження виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, останнім було надано підписану та скріплену печаткою покупця видаткову накладну №РН181215-01 від 18 грудня 2015 року, яка належним чином засвідчує факт поставки та прийняття без жодних зауважень та запереченьтовару фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч умовам договору, свого зобов'язання в частині здійснення своєчасної та повної оплати поставленого товару за договором поставки не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в сумі 34 297,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк виконання зобов'язання настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати вартості поставленого товару на суму 34 297,00 грн. станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов'язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв'язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 05/15 від 18.12.2015 року у розмірі 34 297,00 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 18.03.2016 року по 22.03.2018 рік ( до моменту подання позовної заяви) та 3 % річних за період з 18.03.2016 року по 22.03.2018 рік в сумі 2069,10 грн.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 2069,10 грн. та розрахунок щодо інфляційних втрат , визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 10 346,51 грн. інфляційних втрат та в частині стягнення 2069,10 грн. 3% річних підлягають повному задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 1028,91 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.3. договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату за товар, згідно п.7.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 3 % від суми простроченої сплати.

Судом встановлено, що відповідачем у визначений договором строк свого обов'язку в частині здійснення своєчасної та повної оплати поставленого товару за договором поставки не виконано чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що останній є обґрунтованимта арифметично вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1028,91 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором поставки меблів № 05/15 від 18 грудня 2015 року суму боргу 34 297,00 (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім грн. 00 коп..), 10346,51 грн. (десять тисяч тристо сорок шість грн.. 51 коп.) інфляційних втрат, 1028,91 грн. (одна тисяча двадцять вісім грн. 91 коп.) пені та 2069,10 грн. (дві тисячі шістдесят девять грн.. 10 коп.) 3 % річних є обгрунтованими і підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

В порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 525, 526, 527, 530, 536, 610, 612,625,629,712 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором поставки меблів № 05/15 від 18 грудня 2015 року, а саме: суму боргу 34 297,00 (тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім грн. 00 коп..); 10346,51 грн. (десять тисяч тристо сорок шість грн.. 51 коп.) інфляційних втрат; 1028,91 грн. (одна тисяча двадцять вісім грн. 91 коп.) пені; 2069,10 грн. (дві тисячі шістдесят девять грн. 10 коп.) 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704,80 ( сімсот чотири гривні 80 коп.) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації АДРЕСА_1);

Відповідач - ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_2)

Повний текст рішення складено 18 січня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца