КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/4831/17 Головуючий у суді І інстанції Котлярова І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/5302/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що 20 червня 2017 року о 16 год. 20 хв. по просп. І. Мазепи, 1-а в м. Вишгород Київської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, допустила наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Golf Plus», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить їй на праві власності, та в подальшому допустила наїзд на металевий паркан, лавку, сміттєву корзину, внаслідок чого автомобіль позивача та інше майно зазнали механічних пошкоджень. Винною у скоєнні ДТП визнаноОСОБА_3 3 жовтня 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 18 007,84 грн. Проте вказаної суми явно недостатньо для відновлення автомобіля, про що свідчить звіт № 54/52.07.17 від 5 липня 2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ФОП ОСОБА_5 на замовлення позивача, за яким вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Volkswagen Golf Plus» в результаті його пошкодження в ДТП становить 33 273,46 грн. Різниця між отриманою сумою страхового відшкодування та фактичним розміром майнової шкоди складає 15 265,62 грн., яку відповідач в добровільному порядку відшкодувати не бажає. Окрім того, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна, втратою часу на оформлення ДТП, отримання страхового відшкодування. Відповідач жодного разу не принесла вибачення за ситуацію, що склалась, не пропонувала своєї допомоги у ремонті пошкодженого автомобіля, протягом тривалого часу (майже рік) позивач була позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, вимушена користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності та впливало на її психологічний стан, порушувало її нормальний життєвий ритм. Також позивачу завдана шкода здоров'ю, що виразилася, з урахуванням її захворювання на цукровий діабет, у душевних стражданнях.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 265,62 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн., а також судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2 290,00 грн., вартості проведеного дослідження у розмірі 1 100,00 грн., вартості надання правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 15 265,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 1 100,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 240,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що суд першої інстанції під час вирішення спору не врахував позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно якої покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тобто, повністю відповідати за завданий позивачу збиток (в межах ліміту відповідальності) має страховик, з яким відповідач уклала договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку відповідача, яка завдала шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Войнаренко О.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Свої вимоги мотивує тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Суду було надано для порівняння два висновки експертних досліджень, проведених ПАТ «HACK«Оранта» та ФОП ОСОБА_5, в яких відрізняються: кількість та вартість пошкоджених деталей, коефіцієнти зносу автомобіля та обсяг робіт, необхідних для відновлювального ремонту автомобіля. Усі ці факти вплинули на визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля та вартості матеріального збитку позивача. Внаслідок ДТП позивач зазнала матеріальних збитків, що завдало їй значного дискомфорту та психологічного дисбалансу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 20 червня 2017 року о 16 год. 20 хв. по просп. І. Мазепи, 1-а в м. Вишгород Київської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, допустила наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Golf Plus», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_4, та в подальшому допустила наїзд на металевий паркан, лавку, сміттєву корзину, внаслідок чого автомобіль позивача та інше майно зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

На момент ДТП автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 грудня 2016 року № АЕ/8806461 було застраховано відповідачем у ПрАТ «СК «ВУСО».

Згідно з договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 квітня 2017 року № АК/2981920, автомобіль «Volkswagen Golf Plus» застраховано позивачем у ПАТ «НАСК «Оранта».

За змістом автотоварознавчого дослідження № АІ5452ВІ-23.06/5 ПВЗ, складеного головним спеціалістом ТОВ «Гарант-Асістанс» Черашнім О.Д. 23 червня 2017 року на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Golf Plus», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП,складає 18 007,84 грн. (з урахуваннямкоефіцієнта фізичного зносу).

На підставі страхового актувід 27 вересня 2017 року № ОЦВП-17-6086/1 про пряме врегулювання збитків, 3 жовтня 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило на користь ОСОБА_4, за її письмовою заявою та узгодженням суми № 6086 від 26 вересня 2016 року, страхове відшкодування у розмірі 18 007,84 грн.

Відповідно до звіту № 54/52.07.17, складеного ФОП ОСОБА_55 липня 2017 року на замовлення ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Golf Plus», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП на дату оцінки КТЗ складає 33 273,46 грн. (з урахуваннямкоефіцієнта фізичного зносу).

Тобто різниця суми матеріальних збитків, які були завдані позивачу, на її думку, під час ДТП і не включені до суми страхового відшкодування, яке було виплачено їй страховиком, становить 15 265,62 грн. (33 273,46 грн. - 18 007,84 грн.).

Крім того, за проведення оцінки вартості матеріального збитку позивачем було сплачено суб'єкту оціночної діяльності 1 100,00 грн., що підтверджується квитанцією від 5 липня 2017 року № 920839.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що виплаченого позивачу страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, тому відповідач зобов'язана сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди, який встановлено відповідним звітом, і страховою виплатою.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі статті 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

В даному випадку позивачем, як потерпілою особою, пред'явлено вимогу до відповідача, як винуватця ДТП, про відшкодування непогашеної частини повної вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу з урахування коефіцієнта фізичного зносу його складників, розмір якого встановлено звітом № 54/52.07.17, складеним ФОП ОСОБА_55 липня 2017 року на замовлення позивача.

На підставі цього звіту про оцінку вартості матеріального збитку позивач вважає, що під час проведення 23 червня 2017 року автотоварознавчого дослідження № АІ5452ВІ-23.06/5 ПВЗ на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», головним спеціалістом ТОВ «Гарант-Асістанс» Черашнім О.Д. не було належним чином досліджено кількість та вартість пошкоджених деталей, коефіцієнти зносу автомобіля та обсяг робіт, необхідних для відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про ДТП, згідного якого цього ж дня, за участю позивача, було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Volkswagen Golf Plus», державний номерний знак НОМЕР_2,за результатами якого 23 червня 2017 року було складено звіт дослідження № АІ5452ВІ-23.06/5 ПВЗ на підставі указаної вище Методики.

При цьому будь-яких зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля позивач не пред'являла та своїм підписом в акті огляду транспортного засобу підтвердила правильність проведеного огляду і належну фіксацію його результатів, які лягали в основу зазначеного автотоварознавчогодослідження та розрахунку страхового відшкодування.

26 вересня 2017 року позивач у письмовій заяві узгодила із страховою компанією суму страхового відшкодування у розмірі 18 007,84 грн. та подала заяву про виплату такого відшкодування, яке отримала 3 жовтня 2017 року.

Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_5від 5 липня 2017 року № 54/52.07.17, що наданий позивачем та складений на її замовлення, вартість завданого їй матеріального збитку на дату оцінки КТЗ складає 33 273,46 грн. (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу).

Проте, на переконання колегії суддів, такий звіт не може бути підставою для перегляду розміру страхового відшкодування, оскільки розмір завданого позивачу матеріального збитку (з урахуваннямкоефіцієнта фізичного зносу) встановлений страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а інший огляд автомобіля відбувся суб'єктом оціночної діяльності за її власним розсудом через 10 днів після ДТП (оцінка - 15 днів), без участі заподіювача шкоди та страховика. Окрім того, під час розгляду справи клопотання про призначення судової експертизи не заявлялося, а позивач не надала суду доказів того, що нею було виконано відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля саме на заявлену суму (акти виконаних робіт, фінансові документи про оплату виконаних робіт, тощо).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та переплутавши у своєму рішенні страхові компанії сторін і застраховані ними транспортні засоби, не врахував той факт, що виплату страхового відшкодування позивачу здійснював її ж страховик ПАТ «НАСК «Оранта», а з відповідними вимогами до страховика відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО» вона не зверталась та не отримувала відмови у виплаті страхового відшкодування.

Між тим, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Отже, розглядаючи зазначений позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував норми матеріального права, на які посилалися учасники справи та які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

У зв'язку з наведеним, витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1 100,00 грн., які сплачені позивачем на користь суб'єкта оціночної діяльності також не підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок ДТП, ОСОБА_4 зазнала душевних страждань у зв'язку з пошкодженням її майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

Частково задовольняючи позов у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду та правильно визначив її розмір у 5 000,00 грн., виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, а також зважаючи на те, що позивач пережила емоційний стрес, витрачала час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану.

Апеляційна скарга не містить доводів проти наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, рішення суду першої інстанції у цій частині ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, то згідно із вимогами статтей 141, 382 ЦПК України слід повністю перерозподілити судові витрати у справі, а саме пропорційно до задоволених позовних вимог відповідач повинна відшкодувати позивачу 443,29 грн. сплаченого судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а позивач - відповідачу 2 531,01 грн. за подання апеляційної скарги, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3різницю сплаченого судового збору у розмірі 2 087,72 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 15 265,62 грн. та витрат на оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 1 100,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5 000,00 грн. рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 087,72 грн. (дві тисячі вісімдесят сім гривень сімдесят дві копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

С.О. Журба