ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1185/19 Справа № 202/2404/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ" про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ" про стягнення заборгованості.

В квітні 2017 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ" про стягнення заборгованості - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2018 року виправлено описку, допущену в вступній та резолютивній частинах рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року вказавши правильно найменування третьої особи "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ".

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2018 року в частині незадоволених первісних позовних вимог Банку та ухвалити нову постанову, якою первісні позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ" про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

У запереченнях ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2018 року просить рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») був укладений кредитний договір № DND0GK00006144, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 22080 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.11.2026 року.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору №DND0GK00006144 Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом надання готівкою через касу на строк з 21.11.2006 року по 21.11.2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 18400 дол. США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 3680,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом.

Згідно з Ордером розпорядження про надання кредиту №DND0GK00006144 від 21.11.2006 року ПриватБанк перерахував на рахунок ОСОБА_1 18400 дол. США (т.1 а.с.202).

Згідно з договором іпотеки № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник: АТ КБ "ПриватБанк") (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованому в реєстрів за №338, договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 21.11.2006 року № DND0GK00006144, укладеного між Банком і Іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді неповнолювальної лінії в сумі 18400,00 доларів США на строк з 21.11.2006 року по 21.11.2026 року включно.

Відповідно до п.7 Договору в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 31,10 кв.м., житлова площа -17,20 кв.м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість ( т.1 а.с.60-65).

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість ОСОБА_1 станом на 04.12.2017 року становить 23584,46 дол. США, яка складається із: 14605,77 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4566,15 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 982,75 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3429,79 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Однак, оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить 16087,91 дол. США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 435177,97 грн., яка складається з наступного: 14605,77 дол. США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 1482,14 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.06.2006 року по 29.01.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також у судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що 19.02.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором №DND0GK00006144 від 21.11.2006 року до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (т.2 а.с.84-122).

14 квітня 2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив право вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 239-255 т.1).

Згідно до вказаного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" є держателем активів згідно додатку №1, позиція в переліку 857 (а.с. 1, 118 т.2).

Відповідно до виписки по р/р № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , 14.04.2016 року переуступка боргу відбулась за 16396,95 доларів США (т.2 а.с. 198).

Кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року.

Також з цієї виписки встановлено, що 01.03.2007 року Банком було перераховано ПАТ КБ "ПриватБанк" 18323,70 доларів США за призначенням перерахування коштів згідно з договором від 19.02.2007 року (а.с. 178-198 т.2).

14 квітня 2016 року були здійснені операції з призначенням платежу «price acc to the RMBC repurchasе Agreement dd 14.04.2016» на суму 16396,95 доларів США.

Тобто, ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" на рахунок, який зазначений у п. 1.2 кредитного договору, а саме 4033. Доказів, що позичальник здійснював погашення заборгованості на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» матеріали справи не містять.

Отже, на кредитному рахунку 4033, який використовується Банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції на загальну суму 34720,65 (18323,70 + 16396,95 = 34720,65) доларів США, які не передбачені кредитним договором.

Сумарно платежі ОСОБА_1 на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплату комісії та пені за призначенням платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року, складають лише 23052,41 (57773,06 - 18323,70-16396,95 = 23052,41) доларів США.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № довідки 104241106, Витягу з Державного реєстру правочинів 358679 вбачається, що: 19.02.2007 року приватним нотаріусом Козіною А.В. посвідчений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 по спірному кредитному договору та договорам забезпечення (т. 2 а.с. 84-122); 14.04.2016 року приватним нотаріусом Каримовою Н.С. посвідчений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» стосовно зобов`язань ОСОБА_1 , кредитором за яким знову став ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між даними, які містяться у виписці з особового рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту ОСОБА_1 , яка була надана позивачем, та даними з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, яка була надана представником відповідача.

А саме, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.11.2006 року №DND0GK00006144 не належало ПАТ КБ «ПриватБанк» в силу його відступлення на користь третьої особи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно з статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, 9 Клоук Лейн, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.11.2006 року № DND0GK00006144 не належало ПАТ КБ "ПриватБанк" в силу його відступлення на користь третьої особи "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс" №1 ПІ-ЕЛ-СІ".

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення 512, 514, 516, 517 ЦК України, помилково застосував ст.ст. 1077-1079 ЦК України та порушив вимоги ч. 1,2 ст. 12, ч.1 ст. 81, ст. 263 ЦПК України, колегія суддів ставиться критично, оскільки розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставними є посилання апелянта, що суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального права, а саме не застосував ст. 516 ЦК України, яка передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича