ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3271/19 Справа № 182/9485/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: Приватне підприємство « Сієста»,

відповідач: Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача Приватного підприємства «Сієста», на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року, яка ухвалена суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 12 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Приватне підприємство «Сієста» (надалі ПП «Сієста») звернулось до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Сієста» до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України. Роз'яснено ПП «Сієста» право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, як стороні виконавчого провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ПП «Сієста» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно позбавлено підприємство доступу до правосуддя, положення пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» не стосується позивача. Оскаржувана ухвала одночасно містить посилання на п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та в той же час, роз'яснено позивачу, що йому встановлено іншій порядок вирішення питання, а саме, йому слід звернутись зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця відповідно до правил, встановлених у розділі VІІ ЦПК України. Також просить повернути судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від позивача ПП «Сієста» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по вказаній справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що позивач є боржником у виконавчому провадженні і арешт було накладено на все майно державним виконавцем, а тому для нього встановлено інший порядок вирішення питання і йому слід звернутись зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця відповідно до правил, встановлених у розділі VІІ ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як роз'яснено у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до положень п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ПП «Сієста» звернулося до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

Постановою ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 16 липня 2010 року накладено арешт на все майно ПП «Сієста», як боржника, накладений у рамках примусового виконання судового рішення у цивільній справі.

Таким чином, суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у ч.1 ст. 186 ЦПК України. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З наведеного випливає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з мотивів не вірно обраного ПП «Сієста» порядку розгляду його вимог, допустив порушення згаданих вище норм процесуального права, та дійшов передчасного висновку, що є підстави про відмову у відкритті провадження у цивільній справі саме за статтею 186 ЦПК України у зв'язку з невірно обраним способом захисту права, оскільки такої правової підстави дана стаття не містить.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З наведеного слідує, що відмова позивачу у відкритті провадження у справі, без законних на те підстав, є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги позивача, щодо повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, колегія суддів залишає без задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України, а саме згідно до ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Сієста» - задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року скасувати та направити цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Сієста» до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: