ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/3712/17
Номер провадження: №22-ц/891/241/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Прушинська О.В.,

позивач ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Венглєвської Н.Б. від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Карпенко Олександр Георгійович, про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 15.02.2011 року між ним та відповідачем, яка на той час була його дружиною, укладено договір дарування магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Карпенком О.Г. за р/№160, а10.03.2011 року укладено договір дарування земельної ділянки за цією ж адресою, на якій розташовано магазин-бар, загальною площею 118 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Карпенком О.Г. за р/№217.

При цьому позивач посилався на те, що правочини було укладено під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки внаслідок кримінального переслідування за скоєння посадових злочинів, вчинених за час перебування на посаді директора Державного підприємства «Новотроїцький елеватор», через побоювання застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна змушений був укласти договори дарування спірного нерухомого майна на дружину, щоб не залишити родину без засобів до існування.

З огляду на те, що провадження у кримінальній справі закрито у зв'язку з декриміналізацією статті 365 КК України, а сімейні відносини з відповідачем припинені, однак ОСОБА_5 відмовляється розірвати договір дарування та повернути спірне майно у добровільному порядку, просив суд визнати оспорювані правочини недійсними з підстав, визначених ст.233 ЦК України.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем підстав для застосування у спірних правовідносинах положень ст.233 ЦК України та визнання правочинів недійсними, як укладених під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на встановлених судом обставинах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2009 року по 31.10.2017 року (а.с.7-185).

15.02.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір дарування магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Карпенком О.Г. за р/№160, за яким позивач передав відповідачу безоплатно у власність нерухоме майно, а відповідач його прийняла.

Згідно п.14 договору дарування зазначеного об»єкту нерухомості дарувальник стверджував, що договір дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (а.с.11).

10.03.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 118 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Карпенком О.Г. за р/№217, у відповідності до якого позивач передав відповідачу безоплатно у власність земельну ділянку, на якій розташовано магазин-бар, а відповідач його прийняла.

У пунктах 11, 12 договору дарування земельної ділянки дарувальник стверджував, що договір дарування не носить характеру мнимого та удаваного правочину, дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (а.с.9-10).

Судом також встановлено, що вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_2 визнано не винуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.3 КК України (а.с.86-89).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня 2014 року виправдувальний вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2013 року скасовано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з декриміналізацією ст.365 КК України (а.с.183).

Вирішуючи спір, суд вірно керувався роз»ясненнями, наведеними у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, згідно яких правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, п. 23 постанови визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на недійсність оспорюваних правочинів, як укладених під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, зокрема, на укладення договорів дарування з метою приховання нерухомого майна від конфіскації, застосування якої можливо було внаслідок його кримінального переслідування за скоєння посадових злочинів, інкримінованих йому, як директору Державного підприємства «Новотроїцький елеватор».

Вирішуючи спір, суд дав належну оцінку наданим позивачем доказам та вірно зазначив, що в пред»явленому ОСОБА_2 органами досудового слідства обвинуваченні йдеться про період скоєння злочину з 06.12.2011 року по 12.12.2011 року, у той час як спірні правочини укладено задовго до настання цих подій, а саме у лютому та березні 2011 року.

Крім того, суд вірно зазначив, що не знайшов свого підтвердження факт укладення договору позивачем на вкрай невигідних умовах, оскільки сторони правочину погодили істотні умови договору дарування, який за своєю правовою природою є безоплатним і не передбачає отримання дарувальником коштів, або вчинення інших дій майнового чи немайнового характеру на користь дарувальника від обдарованого.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив з того, що визнання правочинів недійсними з підстав, визначених ст.233 ЦК України, як вчинених особою внаслідок тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах можливо лише за наявності законності та легітимності існування таких тяжких обставин, а намагання приховати майно від конфіскації, на яке посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, є кримінально переслідуваним злочином, визначеним ст.388 КК України і принципу легітимності та законності не відповідає і не може слугувати підставою для визнання правочинів недійсними.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,368 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 28 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська