ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3433/19 Справа № 191/2648/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20 лютого 2013 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов'язань, у відповідача станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 22893,76 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 лютого 2013 року в розмірі 22893,76 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договірні зобов'язання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 підтверджується Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20 лютого 2013 року.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач станом на 30 червня 2017 року має перед ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 22893,76 грн., яка складається з :

- 295,97 грн. - заборгованість за кредитом;

- 17231,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1066,37 грн. - штраф (процентна складова).

В ході судового розгляду справи відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності.

Так, згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18 червня 2014 року.

Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив із того, що останній платіж на погашення заборгованості було внесено відповідачем 09 січня 2014 року і саме з цього періоду почався перебіг строку позовної давності, а із позовом банк звернувся лише в 01 серпня 2017 року, тобто із порушенням положень ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що позовна заява про стягнення заборгованості подана в строк, так як строк дії картки встановлено до 31 травня 2021 року.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки укладений між сторонами кредитний договір передбачає собою щомісячні платежі і згідно правового висновку ВС України у справі 6-14цс14 від 18 червня 2014 року перебіг строку позовної давності починається не від закінчення строку дії картки, а після несплати чергового платежу.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, останній платіж було внесено відповідачем 09 січня 2014 року і з саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, проте із позовом банк звернувся лише в серпні 2017 року, тобто із пропуском трирічного строку передбаченого ст. ст. 256, 257 ЦК України.

Щодо доданої до апеляційної скарги довідки про перевипуск картки та виписки по рахунку відповідача, то дані докази не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а відповідно до ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказані докази не були подані позивачем до суду першої інстанції апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" не містить.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова