ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 році АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 01.05.2015 року між ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», правонаступником якого є АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», від імені якого виступає філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір.

Згідно наказу № 203-п від 30.04.2015 року, відповідача було прийнято на роботу на посаду машиніста конвеєра продуктивністю 5000м3/год дільниці гірничих робіт №1 розкривних комплексів кар`єру № 7 по 5 розряду гірничо-транспортного виробництва філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» в порядку переводу з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».

Відповідачу, відповідно до вимог ст.ст.74, 75, 79 КЗпП України, згідно графіку надання щорічних відпусток на 2018 рік по гірничо-транспортному виробництву (ГТВ) та його особистої заяви, відповідно до наказу філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» № 18 від 17.01.2018 року була надана щорічна основна відпустка, за період з 01.09.2017 по 31.08.2018 року тривалістю 42 календарних дні.

Відповідно до наказу про надання відпустки позивачем було здійснено нарахування заробітної плати за час відпустки на загальну суму 13310,64 грн. та 29.01.2018 року здійснено її перерахування на карту для виплат відповідача в розмірі 10889,00 грн. з урахуванням утриманих сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору та профспілкового внеску.

09.03.2018 року відповідач приступив до виконання своїх обов`язків, але без попередження керівництва залишив своє робоче місце та був відсутній більше трьох годин протягом робочої зміни, тобто скоїв прогул.

Отримавши 23.03.2018 року згоду на звільнення від первинної організації профспілки «ВГМК» ПМГУ, членом якої був відповідач, 28.03.2018 року відповідача було звільнено на підставі наказу № 310-П від 26.03.2018 року за прогул без поважних причин, із здійсненням утримання з заробітної плати відповідача за 18 днів відпустки, які були надані в рахунок не відпрацьованої частини робочого року, за період з 29.03.2018 по 31.08.2018 року.

Після закінчення відпустки та до дня звільнення у позивача була відсутня можливість відрахувати кошти із заробітної плати для покриття заборгованості відповідача за невідпрацьовані дні відпустки в повному розмірі, оскільки відповідач приступив до роботи 09.03.2018 року, а звільнено його було з 28.03.2018 року.

В зв`язку з цим виникла заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки відповідача на дату звільнення у розмірі 1369,34 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 1369,34 грн. та понесені ними витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн (а.с.2-6).

Заочним рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року у задоволенні позову АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с.45-48).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми частини 3 статті 233 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що факт перебування сторін у трудових відносинах підтверджується копією витягу з наказу № 203-П від 30.04.2015 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «ОГХК» Сторчака А.С., згідно якого ОСОБА_1 прийнято в порядку переведення з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» за основним місцем роботи в гірничо-транспортне виробництво машиністом конвеєра продуктивністю 5000 м3/год дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар`єру № 7 по 5 розряду, г.т.с. 20,36 грн. - з 01 травня 2015 року. (а.с. 7).

Звільнення відповідача з роботи підтверджується копією наказу № 310-П від 26.03.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 , машиніста конвеєра дільниці гірничих робіт №1 розкривних комплексів кар`єру № 7 гірничо-транспортного виробництва, 28.03.2018 року звільнено згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Бухгалтерії підприємства надано розпорядження здійснити остаточний розрахунок з ОСОБА_1 з урахуванням утримання із заробітної плати за 18 днів відпустки, який був наданий в рахунок не відпрацьованої частини робочого року за період з 29.03.2018 року по 31.08.2018 року. (а.с. 13-14)

Надання відповідачу відпустки тривалістю 42 календарні дні, з 24.01.2018 року по 06.03.2018 року, за період роботи з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року підтверджується копією наказу № 18 від 17.01.2018 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» Прокопенка О.І. (а.с. 8)

Перерахування 29.01.2018 року на картковий рахунок відповідача 10889,00 грн. підтверджено листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.05.2019 року за вих. №20.1.0.00/7-190513/541 (а.с. 11)

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується довідкою № 1406 від 15.05.2019 року та розрахунком, згідно яких заборгованість за невідпрацьовані відповідачем 18 днів відпустки становить 1369,34 грн. (а.с. 9,15)

Згідно копії вимоги позивача на ім`я відповідача від 06.11.2018 року за вих. № 01-38/5285, позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору, та запропоновано відповідачу в строк до 07.12.2018 року повернути на користь позивача грошові кошти в сумі 1369,34 грн. (а.с. 16).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу відповідачем отримано 19.12.2018 року (а.с.17)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду позивач втратив право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за невідпрацьовані дні відпустки, у відповідності до частини 3 статті 233 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються трудовим законодавством України, та випадки, у яких можуть здійснюватися відрахування із заробітної плати, передбачені у статті 127 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 127 КЗпП України, частини першої статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Відповідно до частини 3 статті 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Колегія суддів зазначає, що системне тлумачення положень статтей 127, 233 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про відпустки» дає підстави зазначити, що роботодавець може звернутися із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки до суду протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.

Викладене, узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі № 332/1433/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач звільнений з роботи, тобто до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку повної тривалості, а під час звільнення відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, то позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був звільнений з роботи 28 березня 2018 року, тоді як до суду із вказаним позовом звернувся 24 травня 2019 року, тобто в строк, який перевищує строк, визначений ч.3 ст. 233 КЗпП України, тому на час звернення до суду позивач втратив право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за невідпрацьовані дні відпустки.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права до виниклих правовідносин між сторонами є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: