ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/12453/18

Номер провадження 22-ц/816/1073/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання -Попової А.П.,

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року в складі судді Котенко О. А., ухваленого у м. Суми,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у розмірі ? частки всіх видів доходів відповідача на утримання непрацездатної дружини.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач вказала, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що вона постійно потребує матеріальної допомоги відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України, оскільки єдиним її доходом є пенсія розміром 1659 грн., а щомісячні витрати на лікування становлять 750 грн., тому висновки суду про те, що її доходи забезпечують прожитковий мінімум є необгрунтованими. Крім того, позивач вважає помилковим посилання суду на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-3066цс15, висловлену у постанові від 13 квітня 2016 року, оскільки обставини по тій справі відрізняють від обставин по даній справі. При цьому, ОСОБА_1 послалась на ряд правових позицій Верховного Суду України щодо застосування норм ст. 75 СК України, виходячи з обставин окремої справи, що, на її думку, мають значення для правильного вирішення заявлених нею вимог. Ураховуючи викладене, позивач зазначила, що здійснені нею щомісячні витрати на лікування хронічної хвороби свідчать про зниження її матеріального забезпечення до рівня, який не забезпечує їй прожиткового мінімуму, хоча щомісячний дохід відповідача перевищує розмір її доходу, тому ОСОБА_1 вважає, що заявлені нею вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, відповідач послався на відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог та звернув увагу на ту обставину, що одночасно із зверненням до суду з даним позовом позивач подарувала сину свою частину житлового будинку АДРЕСА_1, що на його думку, не свідчить про обґрунтування доводів апеляційної скарги з урахуванням принципу справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, а також пояснення відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дохід ОСОБА_1, як непрацездатної особи, перевищує встановлений законом прожитковий мінімум, тому не вбачав правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів з чоловіка ОСОБА_3 на її утримання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 21 серпня 1982 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.9).

Разом з тим, як позивач, так і відповідач визнають ту обставину, що шлюбні відносини між ними припинилися більше двох років тому, при цьому, вони не ведуть спільне господарство.

Відповідно до довідки МСЕК та посвідчення ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безтерміново за загальним захворюванням (а.с. 7, 8).

Згідно з випискою КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» СМР позивач має захворювання опорно-рухового апарату, потребує постійного медикаментозного лікування та обстеження (а.с. 22).

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1659 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою відповідного органу від 16 серпня 2018 року за № 104732 (а.с.37).

Відповідач також знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком в розмірі 6359,60 грн. щомісячно, що вбачається з довідки про доходи (а.с. 60).

Крім того, філія Управління магістральних газопроводів, де працював ОСОБА_3 до виходу на пенсію, щомісячно виплачує йому по 500 грн., з яких утримується податок , що вбачається з відповідного повідомлення (а.с. 63).

На підтвердження позовних вимог позивач надала чеки, з яких вбачається, що у серпні - грудні 2018 року нею було придбано медичних препаратів на загальну суму 3024,39 грн. (а.с. 36, 66).

Заперечуючи проти вимог позивача, ОСОБА_3 надав медичні довідки, відповідно до яких останній має ряд захворювань і у період з 11 по 26 жовтня 2018 року проходив стаціонарне лікування у медичному закладі. Позивачу були рекомендовані нагляд лікарів та медикаментозне лікування (а.с. 54 - 55).

За положеннями ч.ч. 1 - 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір щомісячного доходу позивача ОСОБА_1 у період з лютого 2018 року по липень 2018 року становив 1659,76 грн. (пенсія по інвалідності).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2018 року - 1373грн., з 01 липня - 1435 грн., з 01 грудня - 1497 грн.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2019 рік встановлено у таких розмірах: з 01 січня 2019 року - 1497 грн., з 01 липня - 1564 грн., з 01 грудня - 1638 грн.

Згідно з вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Прожитковий мінімум застосовується для:

загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм;

встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України;

визначення права на призначення соціальної допомоги;

визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров'я, освіти, соціального обслуговування та інших;

встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян;

формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Для оцінки рівня життя в регіоні, розроблення та реалізації регіональних соціальних програм, визначення права на призначення соціальної допомоги, що фінансується за рахунок місцевих бюджетів, органами місцевого самоврядування може затверджуватися регіональний прожитковий мінімум, не нижчий від установленого відповідно до цього Закону.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримує щомісячний дохід в розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ураховуючи викладене, позивач не довела належними та допустимими доказами свого права на утримання від відповідача відповідно до ст. 75 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо її щомісячних витрат на лікування у розмірі 750 грн. не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки отримуваний нею щомісячний розмір пенсії знаходиться в межах встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у зв'язку з чим не можна вважати позивачку такою особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України.

Твердження позивача про перевищення щомісячного доходу відповідача над її доходом також не має правового значення у даній справі, оскільки питання щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині підлягає вирішенню лише при встановленні у останньої права на утримання, як такої, що не забезпечена прожитковим мінімумом, чого позивач не довела.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи, що дана справа має виняткове значення для позивача, яка подала апеляційну скаргу, тому колегія суддів вважає, що судове рішення у цій справі підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко