Справа № 720/1242/18
Провадження № 2/720/199/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом Публичного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

- про стягнення заборгованості,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в інтересах Публичне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» (надалі ПАТ «Укрсоцбанк») про стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Позовну заяву мотивує тим, що 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №52. Банк виконав свої зобовязання по даному договору кредиту та надав відповідачу кредитні кошти.

В забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором у відповідності до вимог ст..553 ЦК України був укладений 14 лютого 2007 року за №52 договір поруки, поручителем виступив ОСОБА_4.

Позивач стверджує, що відповідачами не виконані належним чином свої зобовязання за договором кредиту у звязку з чим за ними склалась заборгованість по договору кредиту №52 від 14 лютого 2007 року в загальній сумі 37382 грн. 81 коп. яка складається з 9199 грн. сума боргу за кредитом, 24074 грн. сума боргу за відсотками, 1177 грн. 60 коп. сума інфляційних витрат, 2931 грн. 07 коп. інфляційні витрати з відсотками. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в 37382 грн. 81 коп. та понесені судові витрати в сумі 1762 грн..

В судовому засіданні представник позивача не зявився але подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

В підготовчій частині судового розгляду судом встановлено, що на підставі свідоцтва про зміну імені Серії І-МИ №004007 від 14 травня 2010 року ОСОБА_1 змінив своє прізвище та імя на ОСОБА_5 про що зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації актів цивільного стану про зміну імені від 14.05.2010 року за №25.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні не зявився але подав до суду заяву в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності зазначаючи, що перебіг строку позовної давності почався з 20 березня 2007 року якій закінчився до 21 березня 21 березня 2010 року.

Представник ОСОБА_5. ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та додатково зазначив, що позивач зреалізував своє право стягнення заборгованості за кредитним договором та по даному спору винесено судове рішення у 2011 році а тому вважає, що з даних правових підстав слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлений про час день та місце розгляду справи в судовому засіданні не зявився і не повідомив суд про причину своєї не явки.

Суд у відповідності до вимог ч.1 ст..223 ЦПК України вважає, що не явка відповідача якій належним чином повідомлений про дату час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши надані сторонами докази суд дійшов наступних висновків.

Договором кредиту від 14 лютого 2007 року за №52 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №52 на загальну суму 9600 грн. зі сплатою 23 відсотків на рік . Банк виконав свої зобовязання по даному договору кредиту та надав відповідачу кредитні кошти.

В забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором у відповідності до вимог ст..553 ЦК України був укладений 14 лютого 2007 року за №52 договір поруки, поручителем виступив ОСОБА_4.

Відповідно до поданого розрахунку боргу по договору кредиту від 14 лютого 2007 року за №52 станом на 16 травня 2018 року існує заборгованість яка складається з складається з 9199 грн. сума боргу за кредитом, 24074 грн. сума боргу за відсотками, 1177 грн. 60 коп. сума інфляційних витрат, 2931 грн. 07 коп. інфляційні витрати з відсотками, що в загальній сумі 37382 грн..

Рішенням Новоселицького районного суду від 05 лютого 2011 року по справі №166/2011 рік за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості стягнуто заборгованість за кредитним договором №52 від 14 лютого 2007 року в сумі 19495 грн..

Частиною другою статті 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика, Кредит, Банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України установлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз правових норм дає суду підстави вважати, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюються порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобовязання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК а не у вигляді стягнення процентів.

Дана позиція суду збігається з правовою позиціє ВП ВС у постанові від 04 липня 2018 року Справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З позовом про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення боргу а також три проценти річних від простроченої суми позивач до суду не звертався.

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 13 ЦПК України, визначено, що Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо перебігу позовної давності за вимогами позивача суд дійшов наступного висновку.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Аналіз даної правової норми у сукупності з вище зазначеними обставинами враховуючи, що позов не доведено, що є самостийною підставою для відмови цього, доводить неправильне обрання позивачем способу захисту порушеного права оскільки з наданих суду доказів по існуючому спору між сторонами по кредитному договору №52 від 14 лютого 2007 року рішенням суду від 05 лютого 2011 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, стягнуто заборгованість в сумі 19495 грн., що припинило право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Та оскільки позивач не звернуся до суду про захист свого порушеного права у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України дає суду підстави дійти висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.245,246,258-273,354ЦПК України, і на ч.2 ст.16,625,1048-1050 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публичного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 30-денний строк з дня проголошення.

Сторони можуть ознайомитись з повним мотивованим рішенням через десять днів.

Суддя: Вівчар Г.А.