ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1825/19 Справа № 205/4051/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровськанадійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від спадкування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від спадкування - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від спадкування та постановити нове рішення по цивільній справі № 205/4051/17, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від спадкування ОСОБА_2.

У відзиві ОСОБА_2на апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року просить рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від спадкування залишити в силі, у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення від спадкування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу не спілкувалася з батьком, не надавала йому ніякої допомоги, хоча він потребував її, перебуваючи у безпорадному стані.

Померлий ОСОБА_5 був особою похилого віку, хворів, та проживав разом з дружиною та з дочкою в одній квартирі, які постійно доглядали за ним, отримував пенсію.

Проте, ОСОБА_2 проживала окремо та не спілкувалася постійно з ОСОБА_5, у в зв'язку з тим, що останній розлучився з її мати, коли ОСОБА_2 було 9 років. Через те, що батько ОСОБА_5 утворив нову сім'ю, вона з ним спілкувалася рідко.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 93 років у м. Дніпро, який був ОСОБА_1 та ОСОБА_4 батьком та чоловіком ОСОБА_3 (а.с.14,15,16,113).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку, що розташована на території садового товариства «Незабудка» Ювілейної селищної Ради (а.с.122).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_3, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та діти ОСОБА_4, ОСОБА_1, які також своєчасно звернулися з заявою про прийняття спадщини та ОСОБА_2, яка теж звернулася у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.109-126).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 15 червня 2007 року було встановлено I групу інвалідності безстроково з зазначенням про потребу у постійному сторонньому догляді (а.с.2).

З лікарського свідоцтва про смерть № 83 від 28.11.2016 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_5 є рак січового міхура (а.с.41).

Згідно відповіді КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 08.11.2017 року ОСОБА_5 перебував на диспансерному обліку та проходив обстеження лікаря з приводу захворювання сечового міхура. За станом здоров'я потребував постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування (а.с.80).

Крім того, ОСОБА_5 страждав на хворобу ніг, аденому простати, регулярно лікувався, що підтверджується медичними документами, які додані до матеріалів справи (а.с.3-4а, 17, 44-61).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювали догляд за ОСОБА_5, який був особою похилого віку.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

У роз'ясненнях п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від спадкування ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не надала до суду будь-яких переконливих та об'єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме, доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у зв'язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до неї, а остання відмовила у наданні такої допомоги.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що ОСОБА_2 знаючи та розуміючи безпорадній стан свого батька, розуміючи стан його здоров'я,розуміючи скільки потребує він допомоги та опіки, навмисно ухилялась від допомоги йому, колегія суддів ставиться критично, оскільки ОСОБА_1 не надала до суду будь-яких доказів на підтвердження факту звернення за допомогою спадкодавця до ОСОБА_2 та ухилення останньої від надання допомоги спадкодавцю.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова