Справа № 307/1009/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді: Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д.,Собослоя Г.Г.

за участю секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 12 липня 2018 року (головуючий суддя Бобрушко В.І., повний текст рішення складено 22 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Буштинської сільської ради, Тячівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Буштинської селищної ради, Тячівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що їм належить спадкове нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 та квартира за АДРЕСА_1. Після смерті спадкодавців відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, а тому заяви про прийняття спадщини вони подали завчасно. У зв'язку з тим, що спочатку домовленості між ними не було, вони подали заяви про прийняття спадщини за законом кожен і на будинок, і на квартиру. На підставі взаємних поступок вони дійшли згоди та не заперечують, щоб будинок АДРЕСА_2 належав позивачці ОСОБА_1, а квартира за АДРЕСА_1 належала позивачці ОСОБА_3

Щодо спадкового майна вказують таке.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 3 жовтня 1973 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_2, які в травні 1977 року почали здійснювати перебудову вказаного будинку, про що було видано рішення виконкому Буштинської селищної ради від 27 травня 1977 року за №12 та надано дозвіл районного архітектора на право виконання будівельних робіт №9, в якому вказана дата виконання будівельних робіт як 1978 рік. 19 травня 1978 року ОСОБА_5 склав заповіт, в якому все своє майно заповів дружині ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер, а 6 жовтня 1980 року його дружина ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого успадковує 1/2 частину будинку, так як інша 1/2 частина будинку їй належала як дружині заповідача. 20 червня 1984 року будинок був перебудований, про що свідчить зведений акт оцінки будівель і споруд, виданий інвентарним бюро ОСОБА_6, та виданий позивачці ОСОБА_1 технічний паспорт на будинок, в якому рік побудови будинку зазначений як 1984 рік. Померлий батько ОСОБА_1 - ОСОБА_7 - при житті звертався в Тячівську державну нотаріальну контору щодо прийняття спадщини, але так і не отримав правовстановлюючого документу. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина і вони, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка була рідною сестрою ОСОБА_7, подали заяву на прийняття спадщини, але оформити її не змогли у зв'язку з відсутністю в ОСОБА_7 правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_2. Крім того, матері ОСОБА_7 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_1, щодо якої вони теж подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У зв'язку з тим, що вони подали одночасно заяви на прийняття спадщини і на будинок, і на квартиру, Тячівською держаною нотаріальною контрою їм було запропоновано звернутися до суду з питанням про встановлення права власності на нерухоме майно.

Посилаючись на викладене просили суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Тячівського районного суду від 11 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважають, що підставою для відмови в задоволенні позову не може бути лише відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Посилаються на неможливість оформлення спадщини у нотаріальному порядку, про що свідчить листи державної нотаріальної контори та Буштинської сільської ради.

Учасники справи та їх представники в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.116-119). Представник позивачів (апелянтів) надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання. Зазначена причина неприбуття в судове засідання представника позивачів не може бути визнана поважною, а неявка представника не є поважною причиною неявки самих позивачів. Зважаючи на те, що позиція апелянтів апеляційному суду відома - така викладена у позовній заяві та у апеляційній скарзі, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи та їх представників. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 3 жовтня 1973 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 11,65 квадратних метрів, в АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до рішення виконкому Буштинської селищної ради від 27 травня 1977 року за №12 та дозволу районного архітектора виконкому Тячівської районної ради за №9 на право виконання будівельних робіт ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано дозвіл на перебудову старого житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с.12, 13)

Згідно акту відведення земельної ділянки від 3 травня 1977 року ОСОБА_5 відведено земельну ділянку, площею 700 квадратних метрів, під індивідуальне будівництво будинку в АДРЕСА_2 (а.с.18, зворот). Будівельний паспорт у 1978 році складено а житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.17)

Згідно заповіту від 19 травня 1978 року, зареєстрованого секретарем виконкому Буштинської селищної ради в реєстрі за №17, ОСОБА_5 заповів все своє майно жінці ОСОБА_6, жительці АДРЕСА_2 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 6 жовтня 1980 року, спадкоємцем вказаного у заповіті майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, є його жінка ОСОБА_6, мешканка АДРЕСА_2, спадкове майно складається з 1/2 незакінченого будівництвом житлового будинку, 13% готовності, з надвірними спорудами в АДРЕСА_2 (а.с.15).

Відповідно до рішення Буштинської селищної ради від 18 листопада 2016 року за №394 ОСОБА_7 дано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в АДРЕСА_2 (а.с.25).

До матеріалів справи приєднано копію Технічного паспорту, виготовленого 11.09.2017, на садибний (індивідуальний) житловий буднок в АДРЕСА_2 (а.с.19-20).

Також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 1 лютого 2007 року за НОМЕР_1, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 18,8 квадратних метрів, зареєстрована за ОСОБА_8 (а.с.26).

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року і її батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про шлюб з ОСОБА_10 (а.с.7, 8).

Позивач ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і її матір'ю зазначена ОСОБА_11, що стверджується свідоцтвом про її народження та паспортом громадянина України (а.с.5, 7 (зворот)).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року і її матір'ю зазначена ОСОБА_12 (а.с.9), а після реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 - ОСОБА_13.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_8 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.8).

Згідно заяви на прийняття спадщини за законом від 16 червня 2017 року, позивачка ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті брата ОСОБА_7, який постійно проживав в АДРЕСА_2 (а.с.31).

Згідно листа виконкому Буштинської селищної ради від 25 квітня 2018 року за №360/02-31 власником житлового будинку, що в АДРЕСА_2 була ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11. До дня її смерті з нею проживала її донька ОСОБА_8, в якої було двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім цього, ОСОБА_8 була власником житлової квартири, що АДРЕСА_1. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7 мав дочку ОСОБА_1, яка є мешканкою АДРЕСА_3. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року. На день смерті він проживав один за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів відмови нотаріуса у видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Також суд констатував, що здійснювалася перебудова житлового будинку однак доказів щодо закінчення будівництва не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В даному випадку право власності на квартиру АДРЕСА_1 оформлено у встановленому законодавством порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.26). Тобто перешкод у спадкоємців щодо оформлення спадкових прав на спірну квартиру у нотаріальному порядку немає, а відтак позовна вимога ОСОБА_3 про визнання права власності на вказану квартиру в порядку спадкування задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду першої інстанції. Долучений до апеляційної скарги лист Тячівської державної нотаріальної контори від 03.08.2018 №895/01-16 (а.с.99) не стосується спірної квартири, в ньому міститься інформація виключно спірного будинку, та жодним чином не свідчить про неможливість оформлення на неї спадкових прав у нотаріальному порядку.

З приводу спірного будинку в АДРЕСА_2, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Як вірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були забудовниками будинку в АДРЕСА_2, який на час прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті чоловіка ОСОБА_5 становив, у зв'язку з його перебудовою, становив 13% готовності, при цьому доказів щодо закінчення будівництва та подальшої державної реєстрації будинку позивачами не надано.

У зазначеному вище листі Тячівської державної нотаріальної контори від 03.08.2018 №895/01-16 вказано, що такий будинок є незакінченим будівництвом, а тому неможливо на нього видати свідоцтво про право на спадщину.

Отже в даному випадку до складу спадщини входять права забудовника на будинок, а не право власності на нього.

Водночас ОСОБА_1 у позовній заяві не ставить питання про переведення на неї права та обов'язків забудовника вказаного будинку, а просить відразу визнати за нею право власності на нього, що неможливо.

Тобто, в даному випадку, ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, у зв'язку з чим її позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, судова колегія звертає увагу на таке.

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_2.

Як встановлено апеляційним судом на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домоволодіння АДРЕСА_2 з квітня 2009 року перебуває у власності ОСОБА_14 (а.с.122), а житловий будинок АДРЕСА_2 з жовтня 2017 року перебуває у власності ОСОБА_15 (а.с.120-121). Як зазначалось вище, до матеріалів справи приєднано копію Технічного паспорту, виготовленого 11.09.2017 на замовлення ОСОБА_1, на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_2 (а.с.19-20). Таким чином, для вирішення питання спадкування необхідно, крім іншого, з'ясувати точну адресу відповідного майна.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 12 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: