ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року

м.Харків

справа № 645/147/14-ц

провадження № 22-ц/818/1717/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору іпотеки припиненим за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Бондарєвої І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 22 січня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору іпотеки припиненим.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року у задоволенні первісних позовних вимоги ТОВ «Вектор Плюс» відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором від 28.12.2007 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 28.12.2007 року, реєстровий номер 9850, на забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором від 28.12.2007 року № 2001/1207/98-021, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що ОСОБА_3 не виконав зобовязань за кредитним договором, яке було забезпечено договором іпотеки, за яким відповідач ОСОБА_1 є іпотекодавцем. Вважає, що наявні підстави для стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 593,98 доларів США та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором від 28.12.2007 року. Зазначає, що суд не зясував чи були спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вважає, що у спірних правовідносинах відбулася заміна боржника у забезпеченому іпотекою зобовязанні, тому відсутні були підстави для визнання іпотеки припиненою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без задоволення первісні позовні вимоги та задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання припиненою іпотеки за договором від 28.12.2007 року, оскільки ОСОБА_1, як іпотекодавець, не погоджувався забезпечувати виконання зобовязання іншим боржникам, окрім ОСОБА_3, який 18.12.2010 року помер, а саме: спадкоємця ОСОБА_3 дружини ОСОБА_4 Підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - відсутні.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 28.12.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», був укладений кредитний договір № 2001/1207/98-021, відповідно до якого Банк зобовязувався надати Позичальнику кредит в сумі 43 000 доларів США, а Позичальник, зобовязувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с.68-71 т.1).

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 28.12.2007 року, ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали Іпотечний договір № б/н від 28.12.2007 року, предметом якого є двокімнатна квартира №7 за адресою: м. Харків, Ощєпкова, буд.1, яка належить Іпотекодавцеві на праві власності (а.с.72-73 т.1).

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі Договору факторингу №15 передало ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за зобовязаннями по вище зазначеним кредитному та іпотечному договорах.

На підставі вказаного договору факторингу до Державного реєстру іпотек внесено запис про іпотекодержателя ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» обєкту обтяження квартири №7 на вул. Ощєпкова, 13 в м. Харкові, майнового поручителя ОСОБА_1

Згідно розрахунку позивача, станом на 23.04.2015 року заборгованість за Кредитним договором №2001/1207/98-021 від 28.12.2007 року становить 31 593,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 712 128,31 грн., та складається із основної заборгованості у розмірі 30 435,00 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 1 014,50 доларів США та пені у розмірі 144,98 доларів США.

18 грудня 2010 року ОСОБА_3 помер (а.с.98 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» посилалося на те, що ОСОБА_3 не виконав зобовязань за кредитним договором, яке було забезпечено договором іпотеки, за яким відповідач ОСОБА_1 є іпотекодавцем. Вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1, як іпотекодавця, заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 593,98 доларів США та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором від 28.12.2007 року.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 вказував, що наявні підстави для визнання припиненим договору іпотеки від 28.12.2007 року, оскільки боржник ОСОБА_3 помер 18.12.2010 року, а він, як іпотекодавець, не погоджувався забезпечувати виконання зобовязання іншим боржникам окрім ОСОБА_3, оскільки на забезпечення виконання кредитного зобовязання було укладено договір іпотеки, а не договір поруки.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, ст. 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Отже, якщо є спадкоємці, які вступили в спадщину, вони можуть виконати зобовязання перед банком. Після вступу у спадщину відбувається заміна боржника у кредитному зобовязанні і таким чином воно не припиняється.

Статтею 523 ЦК України встановлено, що застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 589, 590 ЦК України, а також договором іпотеки.

Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі:

-припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

-реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

-набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

-визнання іпотечного договору недійсним;

-знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

-з інших підстав, передбачених цим Законом.

Іпотека, як застава нерухомого майна, за спадкоємця може бути тільки добровільною, в противному випадку після заміни боржника у зобовязанні раніше існуюча іпотека припиняється.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3, як боржник за кредитним договором від 28.12.2007 року, помер 18.12.2010 року.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов'язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов'язано з його особою.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1, як іпотекодавець, надавав свою згоду на забезпечення зобовязання за кредитним договором від 28.12.2007 року, іншим боржником, окрім ОСОБА_3, який помер 18.12.2010 року.

З листа Шостої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що після померлого 18.12.2010 року ОСОБА_3, на підставі Претензії кредитора ВАТ «Сведбанк» 21 березня 2011 року була заведена спадкова справа №156/2011. Станом на 02 липня 2015 року заяви від спадкоємців про прийняття та про відмову від спадщини після померлого не подані, свідоцтва про право на спадкове майно не видавались (а.с.205 т.1).

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що у спірних правовідносинах іпотека є припиненою на підставі ст. 523 ЦК України, оскільки іпотекодавець ОСОБА_1 не погоджувався забезпечувати виконання зобовязання іншим боржником, окрім ОСОБА_3

З урахуванням того, що іпотека є припиненою за іпотечним договором від 28.12.2007 року, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, оскільки позов предявлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» лише до іпотекодавця.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, як іпотекодавця, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, - є безпідставними, тоді як наявні підстави для визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором від 28.12.2007 року, - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із судженнями та висновком суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_3 спадкоємця дружини ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

До позовної заяви ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підтвердження своїх вимог надано копію кредитного договору, копію паспорта, копію іпотечного договору, розрахунки заборгованості, тощо (а.с.5-15, 22-23 т.1).

Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вищезазначені документи стосуються іншої особи, а саме: мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1: ОСОБА_5, з яким було укладено кредитний договір 31.10.2006 року. В той же день на забезпечення виконання кредитного зобовязання з ним було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована у місті Севастополь Автономної Республіки Крим.

З копії паспорта саме цієї особи вбачається, що на сторінці 10 паспорта (а.с. 11 зворотній бік) міститься штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4

Проте боржником у зобовязанні, забезпеченому іпотекою ОСОБА_1, був ОСОБА_3, тобто інша особа.

Колегія суддів вважає, що документи стосовно ОСОБА_5 (який має спільне прізвище з боржником по даній справі) були залучені позивачем помилково.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно зазначив у рішенні суду судження і висновки щодо перебування боржника ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_4, яка є його спадкоємцем.

Як зазначено вище відмітка про шлюб з ОСОБА_4 міститься у паспорті іншої особи ОСОБА_5, який не має жодного стосунку до даного спору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року підлягає зміні. З мотивувальної частини рішення слід виключити судження і висновки суду щодо наявності у ОСОБА_3 спадкоємця дружини ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення судження і висновки суду щодо наявності у ОСОБА_3 спадкоємця дружини ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_6

Повне судове рішення виготовлено 05.04.2019 року.