Постанова

Іменем України

24 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 559/1741/18

провадження № 61-49051св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка дії в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 вересня 2018 року у складі судді Ральця Р. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16 серпня 2003 року між

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 213. У шлюбі народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із червня 2011 року ОСОБА_2 припинив шлюбні відносини із ОСОБА_3 . Вона разом із сином стала проживати окремо від чоловіка. Спільне господарство не велося та не ведеться, спору про спільне майно - немає. Влітку 2014 року ОСОБА_2 добровольцем у зону проведення антитерористичної операції, де у лютому 2015 році отримав важкі поранення. Після поранення ОСОБА_2 перебував у Науково-практичному центрі нейрореабілітації «Nodus» із травня 2015 року протягом 15 місяців. Відповідач лише один раз відвідала його та, розуміючи стан здоров`я свого чоловіка, більше не виявляла жодної уваги до його життя, не пропонувала ніякої допомоги. Більше того, незважаючи на безпорадний стан її сина, звернулася до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5 у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Крім цього, рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 червня

2017 року ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено його опікуном - ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, позивач просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Дитину залишити проживати разом із матір`ю.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 вересня

2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа підсудна Дубенському міськрайонному суду Рівненської області, позовна заява відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо змісту та форми, а визначені статтями 185 - 186 ЦПК України підстави для її залишення без руху, повернення або відмови у відкритті провадження відсутні.

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 вересня 2018 року, посилаючись на те, що позовна заява

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України та підсудна Охтирському міськрайонного суду Сумської області.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 вересня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 опікується сином, який знаходиться у Комунальному закладі«Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни», що пришвидшує його реабілітацію після отриманих поранень та перенесених оперативних втручань, ця обставина унеможливлює виїзд позивача (опікуна) до місця проживання відповідача, а отже при визначені підсудності правильно застосовані положення частини другої статті 28 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 вересня

2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з ухвалою якого погодився суд апеляційної інстанції, помилково застосував частину другу статті 28 ЦПК України, адже зміст цієї норми передбачає розгляд вимог про розірвання шлюбу, а позивач просить суд також визначити місце проживання дитини, а отже, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам статей 175 та 177 ЦПК України, оскільки за ініційованими позовними вимогами не залучено належного кола учасників судового процесу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_3 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність

застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Обставини встановлені судами

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого недієздатного сина ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою ОСОБА_2 20 січня 2018 року, встановлено довічно першу групу інвалідності підгрупи «А», яка виникла внаслідок поранення, контузії, одержаної під час безпосередньої участі в антитерористичній операції та зроблено висновок, що він потребує постійного стороннього догляду.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас статтею 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача.

Зокрема позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні

є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частини друга статті 28 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Своє право на звернення до суду за місцем перебування позивача, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , мотивувала тим, що її син, який потребує постійного догляду, з 05 липня 2018 року перебуває у Комунальному закладі «Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни», що унеможливлює її виїзд до місця проживання відповідача.

Установлено, що предметом позову у цій справі є розірвання шлюбу.

Таким чином, виходячи із зазначених норм закону, суди правильно виходили з права позивача обирати територіальну юрисдикцію (підсудність) справи за місцем перебування позивача.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що справа підсудна Дубенському міськрайонному суду Рівненської області.

Доводи заявника про те, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175 та

177 ЦПК України, оскільки у позовній заяві позивач, окрім розірвання шлюбу, просить визначити місце проживання дитини, Верховний Суд відхиляє, оскільки вимогою позову є розірвання шлюбу, зазначення про залишення дитини після розірвання шлюбу з мамою, не є вимогою позову в розумінні ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права не впливають на правильність висновків судів щодо підсудності справи та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 вересня

2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик