КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/7133/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Гуля В.В., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Богуславської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

18 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за адресою: АДРЕСА_1 , Київської області.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 листопада 2016 року у сторін, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, народився син - ОСОБА_3 .
Позивачкою зазначено, що в період з 28 листопада 2016 року по 19 грудня 2016 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в лікарні.
Весь цей час її малолітня дитина знаходилась з батьком та членами його родини в квартирі, яку вони орендують за адресою: АДРЕСА_2 єва.
Після повернення з лікарні вона повідомила відповідачу, що не має наміру проживати в квартирі за вказаною адресою, окрім нього та їхньої дитини, із його матір`ю, співмешканкою двоюрідного брата відповідача та його двоюрідним братом.
Позивач посилалася на те, що повідомила відповідача про бажання проживати зі своєю дитиною за зареєстрованим місцем проживання у м. Богуслав, на що він згоди не надав, натомість вказав, що має намір виїхати за межі України, до Німеччини, на постійне місце проживання.

У зв`язку з неможливістю проживати з родичами відповідача, позивач змушена була повернутися проживати до м. Богуслав, родичі чоловіка дитину їй не віддали.
Вказала, що на момент звернення з даною позовною заявою до суду, позивач неодноразово намагалася зустрітися із своєю дитиною за адресою проживання відповідача в м. Києві, але її туди не пускали, позивач зверталася з відповідними заявами до правоохоронних органів, органів опіки і піклування, однак, все безрезультатно.
Позивачка посилалася також на те, що в інтересах сина проживати саме з нею, а не з батьком.
На відміну від відповідача, вона є співвласником житла за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована разом із своєю матір`ю - ОСОБА_4 , яка працює лікарем-педіатром у Богуславській міській лікарні.
Дана квартира була обстежена комісією служби у справах дітей Богуславської районної державної адміністрації та визнана придатною для виховання та розвитку дитини.
Вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно впливає на його виховання та здоров`я, хоче дати дитині освіту і добробут.
Разом з тим, 12 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, де просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою за зустрічним позовом не склалося, між ними на даний час відсутнє порозуміння, яке стало наслідком її раптової зміни поведінки через зміну психологічного стану, пов`язаного з народження дитини.
Це проявилося в тому, що вона зникала з будинку, залишаючи без нагляду дитину, припиняючи виконання своїх обов`язків щодо догляду за дитиною.
При цьому, створювалися умови, які були небезпечними для життя та здоров`я дитини, оскільки відбувалося переривання природного годування дитини матір`ю, що призвело до необхідності штучного годування дитини.
Тобто, відповідачка на тривалий час припиняла виконання батьківських обов`язків, через психічний стан, пов`язаний із наслідками пологів.
Унаслідок психічного стану відповідачка потребує систематичного лікування психіки, перебуває на обліку у психіатра.
Також, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що систематичне лікування та стан психіки створює перешкоди перебування з відповідачкою дитини, через небезпеку для неї.
Вказав, що за період з 28 листопада 2016 року по даний час відповідачка двічі бачилася з дитиною, незважаючи на те, що жодних перешкод він не чинить.
Звертає увагу на те, що зустрічі були випадковими, а не цілеспрямованими на зустріч з дитиною, оскільки відповідачка приїздила забирати свої власні речі.
Зазначив, що його дії щодо юридичного визначення місця проживання дитини спрямовані лише в інтересах дитини.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року первісний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .
На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги вік, стать дитини, особливості її розвитку, суд приходить до висновку, що в даний період дитина не може проживати разом із матір`ю в силу об`єктивних причин - стану здоров`я, що може негативно вплинути на дитину, створити негативний вплив на її особистість, гармонійний розвиток, у зв`язку з чим проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме з батьком відповідатиме інтересам дитини та забезпечить її права на належне виховання, розвиток, оздоровлення, утримання та безпеку.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.
Просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження малолітнього ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ( а.с. 7 т. 1 ).
Сторонами не спростовується, що останні у зареєстрованому шлюбі не перебували та проживають окремо, а саме: ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 ( а.с. 8 т. 1 ), а ОСОБА_2 - зареєстрований по АДРЕСА_3 ( а.с. 15 т. 1 ), а проживає по АДРЕСА_2 .
Також, сторонами не спростовуєтьсятой факт, що після народження дитини ОСОБА_1 , в період з 28 листопада 2016 року по 19 грудня 2016 року, знаходилася на стаціонарному лікуванні, а новонароджений проживав разом з ОСОБА_2 .

З довідки Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві №924/2662 від 30 листопада 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Територіальному медичному об`єднанні «Психіатрія» у м. Києві з 28 листопада 2016 року, на протязі 1 місяця ( а.с. 49 т. 1 ).
Після повернення з медичної установи, ОСОБА_1 до місця знаходження малолітнього сина з його батьком, за адресою їх проживання, не повернулася, а поїхала проживати до міста Богуслав, що нею не заперечується.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_4 ( а.с. 127 т. 1 ).
Згідно з акту обстеження умов проживання даної квартири вбачається, що в ній, зокрема, є окреме дитяче ліжко, дитячий візок, дитячий одяг, іграшки, постільна білизна ( а.с. 9 ).
За цією ж адресою, крім ОСОБА_1 , проживає її мати ОСОБА_4 , яка є власником іншої Ѕ частини квартири ( там же ).
Відповідно додовідки №486, виданої Товариствомз обмеженою відповідальністю «Олсервіс» від 02 липня 2018 року, ОСОБА_1 працює у зазначеному товаристві з 03 квітня 2018 року на посаді копіювальника технічної документації і, згідно довідки про заробітну плату, за період з квітня 2018 року по червень 2018 року отримала зарплату у розмірі 11 789,47 грн. ( а.с. 122 т. 1 ).
При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що до вказаного вище періоду ОСОБА_1 працювала чи перебувала у відпустці по догляду за дитиною.
Натомість, ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог надано характеристику, видану Богуславським гуманітарним коледжем імені І.С. Нечуй-Левицького, датовану 25 червня 2014 року, а також характеристику, видану ОСОБА_5 , без зазначення дати її видачі ( а.с. 120, 121 т. 1 ).
З наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що остання у 2014 році закінчила Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуй-Левицького за спеціальністю «Музичне мистецтво» та здобула кваліфікацію вчителя музики, музичного керівника, а у 2017 році - закінчила Київський університет імені Бориса Грінченка та здобула кваліфікацію бакалавра у музичному мистецтві ( там же ).
При цьому, ОСОБА_1 неодноразово намагалася зустрітися зі своєю дитиною, яка проживала разом з ОСОБА_2 , що підтверджено копіями відповідей Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 14 квітня 2017 року, 19 квітня 2017 року, 05 травня 2017 року на її звернення з приводу того, що ОСОБА_2 самовільно забрав спільного малолітнього сина та перешкоджає в зустрічах, в яких їй було роз`яснено, що вказаний спір відноситься до цивільно-правових ( а.с. 133, 134, 135 т. 1 ).
Також позивачем за первісним позовом надано копію відповіді Служби у справах дітей Богуславської районної державної адміністрації Київської області №72 від 27 лютого 2017 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо встановлення місця проживання дитини сторін, де їй було рекомендовано звернутися до служби у справах дітей за місцем проживання дитини ( а.с. 138-139 т. 1 ).
Разом з тим, відповідно до відповіді Служби у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві №01-10-М-450 від 31 березня 2017 року, на заяву ОСОБА_2 про надання матеріалів по заявам ОСОБА_1 стосовно зустрічей з малолітнім сином, з якої вбачається, що 23 березня 2017 року спеціалістами Служби у справах дітей було здійснено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 про що складено відповідний акт №123 ( а.с. 48 т. 1 ).

З акту обстеження умов проживання дитини №122 від 23 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з батьком, бабусею та двоюрідними дядьками та тіткою, умови проживання відповідають вимогам, помешкання укомплектоване необхідними меблями та технікою, приміщення прибрані.
Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в кімнаті є ліжко, крісло, меблева стінка, письмовий стіл, ноутбук, для дитини створені належні умови, візочок, памперси, молочні суміші, медикаменти ( а.с. 47 т. 1 ).
ОСОБА_2 , згідно довідок з військової частини НОМЕР_2 , є молодшим сержантом, перебуває на військовій службі у військовій частині-польова пошта НОМЕР_3 та згідно службової характеристики за період проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з позитивної сторони ( а.с. 51, 52 т. 2 ).
Окрім цього, орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації своїм висновком №102/03/31-7752 від 23 серпня 2018 року вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком - ОСОБА_2 ( а.с. 149-150 т. 1 ).
Як вбачається з даного висновку, за місцем проживання обох батьків проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акт згідно якого умови для виховання, розвитку та проживання дитини - відповідають вимогам, малолітній забезпечений усім необхідним.
Батько дитини- ОСОБА_2 , згідно довідки з військової частини НОМЕР_2 , працює та має самостійний дохід.

Мати дитини- ОСОБА_1 , не працює, самостійного доходу не має, перебуває на утриманні своєї матері.
На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси дітей, керуючись ст.ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 постанови Кабінету Міністрів №866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини ( протокол № 16 від 07 вересня 2017 року) ( там же ).
При цьому, з точки зору другої інстанції, вказаний висновок є повним та обґрунтованим, оскільки зроблений на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дітей, інших обставин, що мають істотне значення, про що зазначено у висновку, який відповідає положенням ч. 5 ст. 19 СК України.
А відтак, даний висновок органу опіки та піклування, на переконання апеляційного суду, повністю відповідає інтересам дитини.
Окрім цього, з точки зору другої інстанції, місцевий суд вірно прийшов до висновку, що в даний період дитина не може проживати разом із матір`ю в силу об`єктивних причин - стану здоров`я, що може негативно вплинути на дитину, створити негативний вплив на її особистість, гармонійний розвиток, у зв`язку з чим проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме з батьком відповідатиме інтересам дитини та забезпечить її права на належне виховання, розвиток, оздоровлення, утримання та безпеку.
При цьому, визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком не суперечить ні висновку органу опіки та піклування, ні Закону.
Також, суд другої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, вік дитини, період з якого малолітній не проживає з матір`ю, його прив`язаність до батька, в повній мірі погоджується з висновком місцевого суду, що у ОСОБА_1 існує необхідність поступового спілкування та фактично знайомства з власною дитиною, з метою уникнення психологічних травм у ОСОБА_2 .
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 19, 141, 161 СК України, ст.ст. 10-12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
А тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 7, 141, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що батько дитини власного житла не має, проживає в квартирі, які ні йому, ні його родичам не належить на праві власності, судом повинна була встановлена конкретна адреса проживання дитини, вона має у власності Ѕ частку квартири та нею створені усі умови для проживання сина в цій квартирі, в судовому засіданні не досліджувалося питання її здоров`я, вона офіційно працює, не має шкідливих звичок, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не спростовують висновків місцевого суду та не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що батько перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною, то вони, з точки зору суду другої інстанції, не мають ніякого правового значення для правильного вирішення даного спору.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимогами, у разі порушення її законних прав та інтересів.

Доводи ж відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 8-9 т. 2 ), зокрема, про те, що в розумінні даного спору місцем проживання дитини є не конкретна адреса, а визначення особи, з якою має проживати дитина, в матеріалах справи наявна довідка відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на лікуванні в Територіальному медичному об`єднанні «Психіатрія» за направленням лікаря від 28 листопада 2016 року, 23 серпня 2018 року орган опіки та піклування підготував висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, дане рішення захищає інтереси дитини, на переконання апеляційного суду, в повній мірі спростовують доводи апеляційної скарги.
При цьому, апеляційний суд відповідно до ст. 127 ЦПК України вважає за необхідне продовжити строк для подачі відзиву, визначеного ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року ( а.с. 228-229 т. 1 ), оскільки він не мав можливості своєчасно його подати, а його представник ОСОБА_6 вступила в справу лише 12 грудня 2019 року ( а.с. 233 т. 1, а.с. 3 т. 2 ).
Відтак, викладені у апеляційній скарзі доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Богуславської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко