АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м. Чернівці

справа № 725/6025/18

провадження 822/1059/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

за участю секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг»

третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Нелля Сабіровна

апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05 вересня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопада 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТКБ «Приватбанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» (далі-ТзОВ «Естейт Селлінг»), третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н. С. про визнання договору іпотеки недійсним.

Позов мотивовано тим, що 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CVSNGK00000044, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 31 280 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов`язань 25 травня 2007 року між банком та позивачами укладено договір іпотеки №CVSNGK00000044 за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останнім на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2007 року.

Надалі, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року, звернуто стягнення на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 176 750 гривень.

26 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг» укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до якого було реалізовано іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 липня 2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної вище квартири,з посиланням на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Незважаючи на наявність указаного судового рішення, 05 серпня 2016 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про право приватної власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 26 січня 2016 року.

На підставі викладеного вище, просили суд визнати договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №104, недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТзОВ «Естейт Селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н.С. про визнання договору іпотеки недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №104.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення оспорюваного правочину предмет іпотеки належав ТзОВ «Естейт Селлінг», проте у зв`язку з недійсністю договору купівлі-продажу квартири від 26 січня 2016 року, зміст оспорюваного договору іпотеки суперечить вимогам законодавства, зокрема ст. 5 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої предметом іпотеки може бути об`єкт нерухомого майна, що належить іпотекодавцю на праві власності. Право власності ТзОВ «Естейт Селлінг» на предмет іпотеки, за оспорюваним договором спростоване судовим рішенням, яким скасовано договір купівлі-продажу від 26 січня 2016 року, що був укладений між товариством та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення посилається на постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 травня 2019 року у справі №725/885/16-ц, яка переглядається в касаційному порядку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Матеріалами справи встановлено, що 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позивальнику кредит у розмірі 31 280 доларів США (а.с.9-11).

Для забезпечення виконання зобов`язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 25 липня 2007 року було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2013 року, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року, звернуто стягнення на вказану вище квартиру шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 176 750 гривень (а.с16-19).

26 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг» укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до якого було реалізовано іпотечне майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, 26 січня 2016 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг» укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №104 (а/с 53-58).

Згодом, 05 серпня 2016 року, на підставі зазначеного договору іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а/с 24).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 травня2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТзОВ «Естейт Селлінг», третя особа - приватний нотаріус Каримова Н. С. про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг», недійсним (а/с 125-127).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204, 215, 626 ЦК України).

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів , зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням. У разі, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; він вчинений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності або волевиявлення якої не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; сторонами не дотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, то, якщо це прямо встановлено законом, він є нікчемним, а у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, то він може бути визнаний недійсним за судовим рішенням.

Правові наслідки визнання правочину недійсним, у зв`язку із недодержанням сторонами при його вчинені виписаних вище вимог закону, передбачені статтями 218 - 235 ЦК України.

При цьому, за частиною 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом ст. 319 ЦК України тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 583 ЦК України та ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавцем може бути власник нерухомого майна, або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник передав майно з правом його передачі в іпотеку.

У зв`язку з цим, предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Виходячи з викладеного вище, можна зробити висновок про те, що з моменту визнання договору, за яким майно набуте особою у власність, а потім передано в іпотеку третім особам, за недійсним договором, може бути витребуване від його набувача у будь-якому випадку, оскільки останній вважається його незаконним володільцем вже з моменту вчинення недійсного договору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, оскільки договір купівлі-продажу квартири від 26 січня 2016 року було визнано недійсним, при цьому вказаний правочин слугував підставою для передання спірного нерухомого майна в іпотеку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що іпотечний договір №DNTFLOK06629/DI61 від 26 січня 2016 року також є недійсним.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що позивачі є єдиними законним власниками спірної квартири та з їх боку відсутнє волевиявлення на укладення договору іпотеки №DNTFLOK06629/DI61 від 26 січня 2016, а також відсутній факт переходу права власності від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (іпотекодавця) до ТзОВ «Естейт Селінг», а тому правочин, укладений іншою особою без волевиявлення власника майна є недійсним.

Тобто, ТзОВ «Естейт Селінг» взагалі не мав права укладати оспорюваний договір іпотеки №DNTFLOK06629/DI61 від 26 січня 2016 року, не набувши, в установленому законом порядку, права власності на відповідне майно.

Як установлено судом спірна квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 16 травня 2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк», не будучи власником спірної квартири, не мав права її відчужувати ТзОВ «Естейт Селінг», як і останній не мав права укладати договір іпотеки №DNTFLOK06629/DI61 від 26 січня 2016 року, щодо квартири, яка йому не належала.

З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що передаючи в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк», вказану квартиру, ТзОВ «Естейт Селінг» не набув на неї права власності в установленому законом порядку, отже не мав права на розпорядження спірним нерухомим майном, а тому оспорений іпотечний договір слід визнати недійсним, оскільки він суперечить ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

При цьому, посилання апелянта на відсутність відомостей про скасування запису про право власності ТзОВ «Естейт Селлінг» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки скасування державної реєстрації права власності здійснюється на підставі рішення суду у разі скасування документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в порядку виконання такого судового рішення.

Крім того, той факт, що на розгляді у Верховному Суді перебуває цивільна справа 725/885/16 не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування вказаного рішення суду першої інстанції.

Право власності ТОВ «Естейт Селлінг» на предмет іпотеки за оспорюваним договором спростоване судовим рішенням, яким скасовано договір купівлі-продажу від 26 січня 2016 року, що був укладений між вказаним товариством та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови 26 грудня 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

Судді: (підпис) Н.Ю.Половінкіна

(підпис) О.О. Одинак

З оригіналом згідно: