Справа № 581/809/19
Провадження № 2/581/297/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2019 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В.,

з участю секретаря Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала такими обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка, крім іншого, складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1549 га, що розташована на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, та житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Вона є єдиною, що прийняла спадщину спадкоємицею за законом, оскільки її діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на її користь.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, однак оформити свої спадкові права на належне домоволодіння вона позбавлена можливості за відсутності правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Вказаний будинок за погосподарськими книгами значиться за її чоловіком ОСОБА_5 .

За наявності вказаних обставин, позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача мається заява про підтримання позову, від відповідачів про визнання позову, усі сторони просили розглянути справу без їхньої присутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 28 серпня 1976 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Вказані особи є батьком та матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 12, 61, 64-65, 69-70, ).

30 грудня 2009 року ОСОБА_5 видано два державні акти на право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 : для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8554 га, та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1549 га (а.с.8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 11).

Із довідки Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 25 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_1 Заповіт від імені ОСОБА_5 виконкомом цієї сільради не посвідчувався (а.с. 12).

Із довідки Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області віцд 23 грудня 2019 року вбачається, що відповідно до даних погосподарського обліку житловий будинок по АДРЕСА_1 значиться за померлим ОСОБА_5

1 липня 2019 року за заявою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 Липоводолинською районною державною нотаріальною корторою Сумської області заведена спадкова справа №114/2019 (а.с.54).

31 травня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 червня 2019 року ОСОБА_4 , 7 червня 2019 року ОСОБА_3 звернулися до органів нотаріату з заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (а.с. 55-56).

11 листопада 2019 року державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної кортори Сумської області Мельником В.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1 , з огляду на відсутність правостановлюючих документів на вказане спадкове майно (а.с.17).

Відповідно до виготовленого 25 серпня 2019 року технічного паспорту домоволодіння по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку літ. «А-І» (1979 року побудови), загальною площею 65,8 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, прибудови літ. «а» (1979 року побудови), ганку літ. «а1» (1979 року побудови), літньої кухні літ. «Б» (1974 року побудови), прибудови літ. «б» (1974 року побудови), сараю літ. «В» (1974 року побудови), сараю літ. «Г» (1981 року побудови), сараю літ. «Д» (1981 року побудови), сараю літ. «Е» (1983 року побудови), сараю літ. «Ж» (1976 року побудови), накриття літ. «З» (1985 року побудови), накриття літ. «И» (1985 року побудови), накриття літ. «Й» (1985 року побудови), накриття літ. «К» (1985 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1974 року побудови), вбиральні літ. «У» (1975 року побудови), воріт із хвірткою № 1, огорожі № 2, колодязю № 3 (а.с.18-21).

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно зі ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до абз. 60 п. 3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449 (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Тому, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 25 серпня 2019 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлому чоловіку позивачки житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Стаття 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ст. 1273 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За наявності у матеріалах справи відомостей про, те що позивач є єдиним, що належним чином прийняла спадщину спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , оскільки діти померлого у встановлений законом строк відмовилися від її прийняття на користь матері, а також за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд вважає необхідним визнати право власності на житловий будинок за позивачем.

У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-І», загальною площею 65,8 кв.м, житловою - 29,9 кв.м, з приналежними до нього господарсько-побутовими будівлями і спорудами, по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Д. В. Сізов