КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/2282/18
Головуючий у першій інстанції - Пінкевич Н.С.
Номер провадження № 22-ц/824/2919/2019
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

13 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Яворського М.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року позов задоволено частково, розірвано договір оренди нерухомого майна.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подалаапеляційну скаргу 14 грудня 2018 року, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом подання належних доказів пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції.

На виконання вимог ухвали, 08 лютого 2019 року надійшло клопотання від ОСОБА_3 про визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними з тих підстав, що на завершальному етапі судового розгляду у першій інстанції її співпраця з представниками завершилась, на підтвердження чого надає копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) та акт прийому-передачі від 01.06.2018 р. (а.с.94-95). Наголошує, що представниками лише повідомлено її про часткове задоволення позову та майбутнє повернення коштів відповідачем, а про отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення нічого не повідомили.

Також посилається, що копію повного рішення направлено їй судом не на її адресу реєстрації місця проживання, а виключно за адресою представників, тож з урахуванням того, що нею особисто не отримано копію повного рішення через відділення поштового зв'язку, то строк подання апеляційної скарги повинен вважатися таким, що пропущений скаржником з поважних причин та повинен відраховуватись з моменту ознайомлення нею з текстом оскаржуваного рішення саме 29.11.2018 р. (а.с.92).

Суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження враховуючи наступні підстави.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб'єктивні, а об'єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апелянт посилається, що копія рішення судом направлялася не за її зареєстрованим місцем проживання, що унеможливило вчасно отримати копію оскаржуваного судового рішення, однак такі посилання спростовуються матеріалами справи.

Так, апеляційним судом копія ухвали про надання строку для усунення недоліків направлялася ОСОБА_3 на адресу, зазначену нею в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1, проте вказане рекомендоване повідомлення повернулося з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.89). Судом повторно направлено копію ухвали від 22.12.2018 р. на адресу, зазначену у позовні заяві: АДРЕСА_2 (а.с.85), внаслідок чого, в подальшому ОСОБА_3 подано клопотання про усунення недоліків (а.с.90).

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, зазначені апелянтом підстави не є поважними для забезпечення процедури поновлення строку на оскарження, оскільки не містять конкретизації та не підтверджуються належними доказами. Тож слід зробити висновок, що апелянт не зацікавлений у вчиненні дій, передбачених діючим процесуальним законодавством, оскільки подала апеляційну скаргу понад п'ять місяців пізніше від відведеного на цю процедуру строку.

Тож оскільки апелянтом, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, тому апеляційна скарга вважається такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди та стягнення коштів - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський