ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3783/18

Номер провадження 22-ц/816/952/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року в складі судді Ковальової О.О., постановленої у м. Охтирка, повний текст якої складений 26 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

17 вересня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матосової І.Ю., мотивуючи вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2011 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10018/050 філії Сумське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» та виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку. На виконання вказаного рішення суду 13 вересня 2011 року було видано виконавчі листи, які 07 жовтня 2011 року установою банку були направлені на примусове виконання до Охтирського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області.

Постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 12 жовтня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 29200772 про виселення ОСОБА_3 з вказаного житлового будинку. За цей час представники установи банку кілька разів в телефонній розмові та при особистих зустрічах зверталася до державного виконавця Матосової І.Ю. за інформацією про хід виконання рішення суду, на що надавались відповіді, що виконавчі дії продовжуються.

01 червня 2018 року на запит банку від державного виконавця Матосової І.Ю. надійшла відповідь про те, що вищевказане виконавче провадження стосовно ОСОБА_3 було завершено ще 16 грудня 2013 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі за виконавчим документом). Однак, як повідомив відділ з питань державної реєстрації Охтирської міської ради у листі від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишаються зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, а саме на те, що судове рішення залишилось невиконаним, заявник просив суд визнати дії державного виконавця Матосової І.Ю. протиправними; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Охтирський МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області) за № 29201994 стосовно ОСОБА_3 від 16 грудня 2013 року; зобов'язати Охтирський МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області відновити виконавче провадження ВП № 29201994 від 12 жовтня 2011 року за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області за № 2-595 від 13 вересня 2011 року щодо виселення з житлового будинку ОСОБА_3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку за виконавчим листом від 13 вересня 2011 року за № 2-595 та виконати рішення Охтирського міськрайонного суду у справі № 2-595; а також поновити пропущений строк на оскарження постанови Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області про закриття виконавчого провадження № 29201994 від 16 грудня 2013 року.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року у задоволенні вимог скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Вказану ухвалу суду заявник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким визнати дії старшого державного виконавця протиправними та скасувати постанову Охтирський МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області від 16 грудня 2013 року про закриття виконавчого провадження № 29201994.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам того, що боржники, починаючи з 2010 року і на даний час зареєстровані та продовжують проживати за спірною адресою. Відтак, державний виконавець не виконував рішення суду в частині зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку. Також, заявник вказав, що державний виконавець не заперечувала факт того, що рішення суду в частині зняття боржників з реєстраційного обліку не виконувалось взагалі, оскільки в державного виконавця не має на це повноважень. Крім того, на думку заявника, суд першої інстанції не дав оцінки тому, що державним виконавцем не були долучені до матеріалів судової справи № 2-595/2011 виконавчі листи та постанови про закінчення виконавчого провадження, чим порушено вимоги ст.ст. 47-49 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, банк стверджує, що державний виконавець не довів, що постанова про закриття виконавчого провадження надсилалась до установи АТ «Ощадбанк» та до суду, а також те, що рішення суду фактично було виконано. До того ж, на думку заявника, надана державним виконавцем довідка про знищення виконавчих проваджень не передбачена чинним законодавством.

Стосовно висновку суду про пропущення строків на оскарження дій державного виконавця банк зауважив, що вказаний строк має обчислюватись з моменту одержання заявником копії відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу банку представник боржниці ОСОБА_3 ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду - скасувати і залишити скаргу банку без розгляду у зв'язку з пропуском строку на її подання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2011 року по справі № 2-595/2011 виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 3-6).

На виконання вказаного рішення суду 13 вересня 2011 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області був виданий виконавчий лист щодо виселення боржника ОСОБА_3 (а.с. 10).

Постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 12 жовтня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 29201994 про виселення з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, зі зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 9).

12 квітня 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось із заявою до Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області про надання інформації про стан виконавчого провадження (а.с. 35).

У відповідь на вказане звернення листом від 01 червня 2018 року Охтирський МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області повідомив заявника про те, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-595 від 13 вересня 2011 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку по АДРЕСА_1 були завершені 16 грудня 2013 року згідно з п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а самі виконавчі провадження знищені у зв'язку із закінченням строків їх зберігання (а.с. 36).

З інформації про хід виконавчого провадження № 29201994 (ВП-спецрозділ від 24 вересня 2018 року) вбачається, що вказане виконавче провадження № 29201994 було закінчено відносно ОСОБА_3 16 грудня 2013 року на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду) (а.с. 41).

Як повідомив відділ з питань державної реєстрації Охтирської міської ради у листі від 03 вересня 2018 року за № 15-13/3904, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 01 січня 2010 року по теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням рішення суду і не надав належних та допустимих доказів про поважність причин пропуску такого строку.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з пунктом 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частинами 1, 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Вимогами пункту 8 частини 1, частини 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 449 ЦПК України визначено строки для звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Зокрема, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (пункт а) частини 1 статті 449 ЦПК України).

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина 2 статті 449 ЦПК України).

У той же час, вимогами статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, законодавець у статті 127 ЦПК України встановив порядок розгляду питання про поновлення та продовження процесуальних строків.

Так, частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Також, вимогами частини 6 статті 127 ЦПК України встановлено, що про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року за № 6, строки звернення заявника зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» пропустив встановлений законом строк для звернення до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, а підстави, вказані ним в якості поважних причин для подання такої скарги не є поважними, з огляду на наступне.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 29201994 було закінчено відносно ОСОБА_3 16 грудня 2013 року на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Вказана постанова не була надана суду органами державної виконавчої служби, оскільки, як повідомив відділ ДВС, виконавче провадження знищено у зв'язку із закінченням строків його зберігання відповідно до вимог порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (наказ № 2274/5 від 25 грудня 2008 року) (а.с. 36, 41).

Про наявність вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження заявник дізнався ще у червні 2018 року, що вбачається зі змісту його скарги, а також підтверджується відповіддю Охтирського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області від 01 червня 2018 року за № 17380/14-10. Проте, своїм правом на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження № 29201994 від 16 грудня 2013 року відносно ОСОБА_3 банк у встановлені законом строки не скористався.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження розпочинається з дня отримання заявником копії відповідної постанови, про що йдеться також у п. 6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» від 21 грудня 2012 року, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вказане узагальнення не є джерелом права у розумінні статті 10 ЦПК України, відповідно до якого суд вирішує справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) не містив посилань про початок перебігу строку для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження саме з моменту її отримання. Відтак, діє загальний строк щодо подання до суду скарги, а саме: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, про що йдеться у п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягувачу було відомо, що 02 серпня 2018 року державний виконавець Матосова І.Ю. зверталася до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа № 2-525/11 від 13 вересня 2011 року про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Під час розгляду зазначеного подання державного виконавця представник АТ «Ощадбанк» пояснював суду, що рішення суду не виконане, виконавчі листи до суду не повернуті.

Таким чином, АТ «Ощадбанк» повинен був дізнатися про порушення своїх прав у виконавчому провадженні ще у червні 2018 року.

Також, колегія суддів враховує обставини того, що постановою Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2018 року в іншій цивільній справі № 2-595/11 за поданням старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу ДВС Головного ТУЮ у Сумській області Матосової І.Ю. про видачу дублікатів виконавчих листів було встановлено, що близько п'яти років стягувач не цікавився ходом виконавчого провадження, не оскаржив у встановленому законом порядку постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягувачем не було надано суду належних та переконливих доказів щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду із вказаною скаргою.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про пропуск заявником строку для подання скарги, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні вимог скарги, оскільки в даному випадку суд повинен був залишити скаргу банку без розгляду.

При цьому, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення вимог скарги, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду у зв'язку з пропуском заявником строку для подання скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, тому ухвалу суду необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким скаргу заявника залишити без розгляду.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки у поновленні строку для подання скарги відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику судових витрат зі сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нову, якою скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матосової І.Ю. залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко