Справа № 464/5902/18
пр.№ 2/464/545/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Тімченко О.В.

секретар судового засідання Бондар Н.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу № 464/5902/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

у с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати з відповідачем ОСОБА_3 покликаючись на припинення сімейних стосунків.

Ухвалою судді від 19 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просять задоволити. Позивач ствердив, що з 2011 року почались непорозуміння, що призвело до припинення сімейних відносин у жовтні 2018 року, з цього часу проживають окремо; заперечує можливість примирення.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала та не заперечує проти його задоволення; погодилась з доводами позивача та не бажає примиритись.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред*явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 вересня 1983 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 131, в якому мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст.21 СК України).

Отже можна зробити висновок, що подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

З пояснень сторін у суді встановлено, що через різні погляди на життя між ними з 2011 року виникали непорозуміння, що призвели до розпаду сім*ї. Сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини, з жовтня 2018 року проживають окремо. В порядку ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Наведені обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, які заперечують можливість примирення, а шлюб існує формально.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України).

З урахуванням, що позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним задоволити вимоги позивача.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн. Також в порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 352,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 82, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_1; ІПН - НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса: АДРЕСА_2, ІПН - НОМЕР_2), зареєстрований 24 квітня 2004 року у відділі РАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської обл., актовий запис № 131.

Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса: АДРЕСА_2, ІПН - НОМЕР_2) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_1; ІПН - НОМЕР_1) судовий збір, сплачений при поданні позову, в сумі 352,40 грн.

Повернути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_1; ІПН - НОМЕР_1) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, в сумі 352,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Головуючий О.В.Тімченко