Справа № 487/6568/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/151/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного портуухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену під головуванням судді Нікітіна Д.Г. о 14 годині 20 хвилин, 15 листопада 2018 року про закриття провадження, у цивільній справі за позовом Професійна спілка працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту до ДП "Адміністрація морських портів України", в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и л а :

13 грудня 2017 року Професійна спілка працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту пред'явила до ДП "Адміністрація морських портів України", в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

12 січня 2017 року, тимчасово виконуючий обов'язки начальника Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" ОСОБА_3 подав до УЗЕ у Миколаївській області ДЗЕ Національної поліції України заяву, про розкрадання колишнім керівником Миколаївської філії, у змові з профспілковим комітетом, за період з червня 2013 року по грудень 2016 року, коштів підприємства в особливо великих розмірах.

На підставі цієї заяви, 13 січня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження за № 0000171 за ч.2 ст. 191 КК України.

На спростування інформації, викладеної в заяві, за клопотанням Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України було проведено економічне експертне дослідження, висновком якого - не підтверджено нецільове використання спілкою коштів, отриманих від філії. Вартість висновку експерта названої установи склала 27 141 гривню 12 копійок, які позивач сплатив із власних коштів та вважав їх збитками, завданих йому діями відповідача.

06 листопада 2017 року слідчим Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на виписані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 27 141 гривню 12 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 гривень на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки таким зверненням була принижена ділова репутація профспілкового органу.

Представник ДП "Адміністрація морських портів України" та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, кожний окремо, заявили клопотання про закриття провадження у справі через порушення правил юрисдикції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Професійна спілка працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту подала на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати і направити справу до того ж суду для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін, оскільки суд постановив її у відповідності з нормами процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник між двома суб'єктами господарювання, а тому справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з такими висновками суду 1 інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В силу ст. 23 ЦПК України всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема, главою 2 розділу III - територіальна юрисдикція (підсудність).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Для вирішення процесуальної долі даної справи необхідно визначитися в правовому статусі сторін, і перш за все - позивача, та характері правовідносин, що склалися між сторонами.

В силу статей 1, 12-13, 16, 19, 26 Закону України «Про професійні спілки,

їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) це - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Професійні спілки, їх об'єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів

Держава забезпечує реалізацію права громадян на об'єднання у професійні спілки та додержання прав і інтересів профспілок, визнає профспілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів, співпрацює з профспілками в їх реалізації, сприяє профспілкам у встановленні ділових партнерських взаємовідносин з роботодавцями та їх об'єднаннями.

Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Профспілка, її організації, об'єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов'язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням).

Профспілки, їх об'єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян.

Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Виписані вище норми дозволяють твердити, що профспілкові органи, у тому числі і позивач, можуть виконувати представницьку функцію, і при її здійсненні керуватися нормами трудового права, а, відповідно, спори що виникатимуть с того, вирішувати в порядку цивільного судочинства. Та загальну функцію, притаманну усім юридичним особам, у тому числі, пов'язану з захистом своїх майнових інтересів. В останньому випадку, спори, що виникають між профспілкою і іншими юридичними особами повинні розглядатися в порядку господарської юрисдикції.

Зазначений висновок у повній мірі узгоджується з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» та діючою судовою практикою.

Врахувавши виписане, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до п. 1.6 Статуту профспілкової спілки морського транспорту Миколаївського морського торгівельного порту, названа профспілка є юридичною особою, має печатку, штамп, рахунки в установах банків, набуває цивільних прав і бере на себе цивільні зобов'язання, може бути позивачем та відповідачем у суді та арбітражі, укладати договори, набувати майнові права, тощо (а.с. - 39).

Такий же статус має і відповідач (а.с. - 87-88).

Таким чином, суд правомірно закрив провадження у справі, оскільки спір виник між юридичними особами, а тому підлягав розгляду в порядку господарського судочинства, що і слід було повідомити заявникові і чого помилково не вчинив районний суд.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуального закону є безпідставними, а порушення, у вигляді неповідомлення про наслідки закриття провадження у справі, на яке вказувала особа, яка подала апеляційну скаргу, не тягне за собою скасування оскарженої ухвали суду 1 інстанції та може бути виправлено апеляційною інстанцією в мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

_________________________________________________________________________________Повний текст постави складено 15 січня 2019 року