ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4094/18 Номер провадження 22-ц/814/220/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Радько О.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком дитини, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат. Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі цієї заяви і до досягнення донькою повноліття.

Вважає, що районним судом не враховано його майновий стан, зокрема те, що він офіційно не працює, йому не виплачується допомога по безробіттю, єдиним джерелом доходу є сезонні будівельні роботи. Окрім того він утримує також малолітнього сина від іншого шлюбу. Також має низку хронічних захворювань, які потребують додаткових витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який брав участь у судовому засіданні апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтова-ність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 30 червня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2011 року.

В даному шлюбі сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд, виходив зі встановлених обставин та визначеного законом обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Так за нормами ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, - визначається судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно положень ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При вирішенні даного спору судом враховано наведені вище норми закону, а також обставини справи, в тому числі на які посилається відповідач в доводах апеляційної скарги.

Зокрема судом встановлено, що ОСОБА_2 є працездатною особою. Окрім цього вірно зазначено, що наявність на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини, не є підставою для стягнення з відповідача у даній справі аліментів у твердій грошовій сумі, розмір якої є меншим навіть за гарантований законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

На підставі встановлених обставин, районний суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу.

З огляду на вищенаведене, посилання апелянта на його неспроможність сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному судом розмірі та вимоги щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає на 1 січня 2018 року 1 860 грн., отже вимоги апелянта щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 500 грн. суперечать вимогам закону.

Окрім цього, позивачем заявлена вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з визначенням частини від заробітку, а не у твердій грошовій сумі.

Своєї згоди на зміну порядку визначення розміру аліментів, а саме стягнення їх у твердій грошовій сумі, позивач ОСОБА_3 не надавала.

В той же час, за змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положення Сімейного кодексу України не містять норм, які б надавали суду право самостійно визначати вид аліментів, що стягуються, в залежності від обставин справи.

Виходячи з аналізу норм ч. 1 ст. 184 СК України, суд виключно за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Окрім цього, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Посилання апелянта на те, що позивачем ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження її майнового стану, ніяким чином не спростовує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України щодо покладеного на обох батьків обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність, а зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди з оскаржуваним рішенням.

З урахуванням наведених обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.