ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2266/19 Справа № 171/998/18 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду від 28 вересня 2018 року, ухваленого суддею Семеновою Н.М. у м.Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (яке змінило під час розгляду справи назву на АТ КБ«ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.03.2012 року банк і ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписали заяву б/н від 30.03.2012 року, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 13.05.2018 р. становить - 61052, 63гр., з яких: 27977,99 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 41771,81 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2883,46 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк суму заборгованості за договором № б/н від 30.03.2012 року в розмірі 34 614 (тридцять чотири тисячі шістсот чотирнадцять) гривень 79 копійок та судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну рішення суду в частині зменшення стягнутої судом суми заборгованості, зменшивши її з 34614,79 грн. до 5320 грн.

В обґрунтування скарги вказує на те, що судом не встановлена сума заборгованості, оскільки у позові і у розрахунку заборгованості відсутні відомості щодо розміру заборгованості з тіла кредиту на яку нараховані проценти, штрафи і пеня. Вказує на те, що суд, погодившись з його доводами щодо того, що кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості і стягнувши з нього заборгованість у розмірі 34614,79 грн., в мотивувальній частині рішення не зазначив в якій частині позову банку слід відмовити, чи в стягненні штрафу чи пені за заборгованістю, та в якій сумі вимоги позивача не підлягають задоволенню. Окрім того, відповідач вказує на те, що судом необґрунтовано не вирішено його клопотання про зменшення розміру пені за заборгованістю, яке міститься у його відзиві на позовну заяву.

Також, відповідач просить врахувати, що при поданні відзиву на позов ним було додано копію досудової вимоги від 01.02.2017 року про стягнення боргу в розмірі 34614,79грн., однак вказує на те, що ця вимога не була першою вимогою надісланою йому банком, оскільки після ухвалення оскаржуваного рішення він виявив претензію банка на суму заборгованості в розмірі 5320 грн., за якою цю суму він повинен був повернути позивачу до 25 квітня 2016 року, однак подати зазначену вимогу з відзивом на позов він не мав можливості через значну кількість документів надісланих у різний час позивачем на його адресу та обмеженими строками подання відзиву на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30 березня 2012 року банк та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви б/н від 30.03.2012 року, уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті та надані йому у письмовому вигляді, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Крім того, він зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки за картковим рахунком на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до пункту 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та здійсненні за ними операції.

Згідно з положеннями пунктів 2.1.1.2.3 і 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредітного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

У пункті 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок відповідача погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктами 1.1.2.7 і 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. У разі порушення позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. і 5 % від суми позову.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань у цілому або у встановлений банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 13.05.2018 року утворилась заборгованість перед банком у розмірі 61 тис. 052 грн. 63 коп., яка складається з: 27 тис. 977 грн. 99 коп. - нараховано відсотків за процентами за користування кредитом; 41 тис. 771 грн. 81 коп. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 тис. 883 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова).

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ«ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилався позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а саме на суму 34614,79 грн.

Суд, встановивши, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором кредиту, яка складається з процентів за користування кредитом та пені, а вимоги банку щодо компенсації сукупних послуг банку за рахунок ОСОБА_1, тобто нарахованої комісії є незаконними.

Судом також встановлено, що кредитний договір припинив свою дію 01.02.2017, оскільки в цей день за вих. №, позивачем на адресу відповідача була направлена досудова вимога про повне погашення всієї суми боргу в розмірі 34614,79 грн., однак позивач продовжув нараховувати заборгованість зі сплати відсотків та пені, що є зміною терміну повернення кредиту, який передбачений кредитним договором.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У п.54 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року ( справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги за ч.2 ст.1050 ЦК України (дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 УК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частин першої та третьої статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до пункту 2.4. постанови НБУ від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використання спеціальних платіжних засобів», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, договори щодо використання спеціального платіжного засобу укладаються в письмовій формі.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм закону та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003ц15.

Таким чином, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Окрім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За приписами частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови вдоговорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Положеннями статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких процентів після припинення 01.02.2017 дії кредитного договору були законно визнані судом необґрунтованими і в цій частині позову судом відмовлено.

Доводи ввідповідача про те, що в мотивувальній частині рішення не зазначено в якій частині позову банку слід відмовити, чи в стягненні штрафу чи пені за заборгованістю, та в якій сумі вимоги позивача не підлягають задоволенню, колегія суддів вважає надуманими, оскільки у рішенні суд зазначив що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором кредиту, яка складається з процентів за користування кредитом та пені, а вимоги банку щодо компенсації нарахованої комісії є незаконними.

Щодо до доводів відповідача про те, що досудова вимога банку від 01.02.2017 року про стягнення боргу в розмірі 34614,79грн., не була першою, оскільки після ухвалення оскаржуваного рішення він виявив претензію банка на суму заборгованості в розмірі 5320 грн. яку йому необхідно було сплатити до 25.04.2016, то вони не можуть бути взяті колегією судів до уваги, з огляду на наступне.

Так, з досудової вимоги банку від 01.02.2017 (а.с.54) видно, що ця вимога надіслана на адресу відповідача 01.02.2017 року за вихідним номером НОМЕР_1, де зазначено про термінове погашення заборгованості у розмірі 34614,79 грн., не пізніше 15.02.2017, яка підписана спеціалістом відділу безпеки кредитних операцій Південно-Східного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 та скріплена печаткою, тоді, як претензія-вимога не містить відомостей про дату її відправлення, вихідний номер, підпису посадової особи яка її направила, печатки банку. У цій претензії-вимозі містяться відомості про те, що через непогашення ОСОБА_1 заборгованності перед банком його справа передана в юридичний відділ для підготовки до судового процесу, тобто претензія вимога носить інформаційний характер, тоді, як досудова вимога банку від 01.02.2017 року є офіційним документом.

Окрім того, відповідачем не надано доказів того, що претензія-вимога на яку він посилається стосується сплати боргу саме по договору від 30.03.2012 за яким він отримав кредит у розмірі 250000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оскільки з наданих позивачем документів видно, що ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» має декілько додаткових рахунків.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши справу у повному обсязі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи позивача та відповідача та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: