АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/576/19Головуючий у 1-й інстанції Пироженко В.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 331500000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.

секретар

Попова М.В.

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_4,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01.02.2019 (ухвалене о 15 год. 02 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 04.02.2019, суддя в суді першої інстанції Пироженко В.Д.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_5, про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду 08.01.2019 із заявою про видачу обмежувального припису, якою просила видати відносно ОСОБА_5 обмежувальний припис, яким заборонити йому строком на 6 місяців: перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею за адресою АДРЕСА_1; наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_4 за вказаною адресою; особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_4, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_4, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вказано на те, що вона проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2. Разом з нею в цій квартирі проживає її донька ОСОБА_11, 1990 року народження, та син ОСОБА_5, 1978 року народження. Син систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї, наносить тілесні ушкодження, погрожує та вчиняє сварки, робить її життя нестерпним, вчиняє щодо неї фізичний, психологічний та економічний тиск. ОСОБА_5 не сплачує комунальні послуги за користування квартирою, є рішення суду про стягнення з нього частини витрат за оплату комунальних послуг за період з 01.01.2012 по 20.08.2015 року в сумі 1588,62 грн., які на даний час з нього не стягнено, що підтверджується довідкою з виконавчої служби від 31.08.2018 №226. Також син не сплачує аліменти на її утримання, які визначені рішенням суду та має заборгованість в розмірі 18657,51 грн. Раніше він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім?ї. Заявник багаторазово зверталася до Черкаського відділу поліції із заявами з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень та з інших випадків домашнього насилля в 2016, 2017 та в 2018 роках. За даними фактами слідчим відділом 31.01.2017 були внесені відомості до ЄРДР за №100000974 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, по якому на даний час проводиться досудове розслідування. Також вона зверталася до медичних установ для отримання медичної допомоги та для судово-медичної експертизи для встановлення наявності тілесних ушкоджень та визначення їх ступеню.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 01.02.2019 вимоги заяви у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що підстав для ухвалення рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_5 при судовому розгляді встановлено не було.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заявник подала 01.03.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити вимоги її заяви. В обґрунтування вказано на те, що суд порушив визначені процесуальним законодавством строки розгляду заяви у справі. Суд не надав належної оцінки доказам, якими заявник обґрунтовувала вимоги своєї заяви, зокрема, щодо звернення до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо неї домашнього насильства. Суд невірно відобразив пояснення свідків у рішенні. Так старший дільничний інспектор Кисленко В.В. працював за місцем проживання заявника раніше, чого суд не вказав. Він вказував, що допитував кривдника та сусідів, що, на думку скаржника, є неефективними методами перевірки, адже насильство відбувалося за закритими дверима помешкання заявника. Свідок не завжди опитував жертву. Пояснення сусідів стосовно кривдника є їх оцінкою ставлення ОСОБА_5 до них, а не щодо заявника у справі. Свідок протиправно пропонував заявнику приватизувати квартиру, щоб вирішити питання про окреме проживання з кривдником. Свідок ОСОБА_6 надав інші пояснення ніж свідок ОСОБА_7, однак суд вказав, що вони однакові, у той час як ОСОБА_6 вказав, що він мало працював із сім'єю заявника, з якою більше працював ОСОБА_7 Матеріали перевірки щодо нанесення заявнику тілесних ушкоджень передано для проведення досудового розслідування. Суд не врахував, що свідок ОСОБА_8 вказав, що заявник показувала йому гематому, яку наніс їй син. Суд не надав належну оцінку звукозапису лайки сина з матір'ю та факту ненадання їй матеріальної допомоги (аліменти та оплата комунальних послуг).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №518 від 28.08.1996 ОСОБА_4 є наймачем квартири АДРЕСА_2. Разом з нею у квартирі проживають члени сім?ї: її донька ОСОБА_11, 1990 року народження, та син ОСОБА_5, 1978 року народження, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб №10269 від 26.11.2014.

Між заявником та кривдником виникають конфлікти з приводу спільного проживання в одній квартирі за вказаною адресою. Заявник стверджує, що між нею та ОСОБА_5 напружені та неприязні стосунки, мають місце факти домашнього насильства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо конфлікту із сином ОСОБА_5 та нанесення їй тілесних ушкоджень. За даними фактами протягом 2014-2016 років Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області були внесені відомості до ЄРДР за №0001320, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст. 125 КК України (умисне нанесення легких тілесних ушкоджень).

Також в матеріалах справи наявні копії довідок та виписок із медичних установ, на підтвердження того, що ОСОБА_4 систематично звертається до лікарів, зокрема, внаслідок нанесення їй тілесних ушкоджень сином ОСОБА_5

ОСОБА_9 зазначає, що її син ОСОБА_5 не сплачує комунальні послуги, внаслідок чого з нього рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.06.2013 стягнуто на її користь понесені витрати по оплаті квартирної плати та плати за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2012 по 20.08.2015 в сумі 1588,62 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн., а всього 1832,22 грн. Наявність зазначеної заборгованості у ОСОБА_5 підтверджується довідкою Соснівського ВДВС міста Черкаси від 31.08.2018 №266.

Також ОСОБА_5 має заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4, яка станом на 01.10.2018 становить 18657,51 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

В матеріалах справи наявний лист Міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про те, що між ОСОБА_4 і сестрою з одного боку та сином з іншого відбуваються конфлікти через різні погляди на ведення домашнього господарства, користування житловим приміщенням, побутовими приладами, які спричинені відсутністю мінімального особистого простору через те, що сім'я проживає в однокімнатній квартирі. Конфлікти тривають багато років і, як зазначила ОСОБА_4, вона має на меті виселення сина. Налагоджувати стосунки з сином не вважає за потрібне. ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_5 має залишити домівку та, як дорослий чоловік, розпочати жити окремо.

02.11.2015 під час консультації ОСОБА_5 заявив, що не вчиняє насильницькі дії ні до матері, ні до сестри. Мати бажає усунути його з житла та зробити таким чином подарунок сестрі - квартиру; від матері він зазнає утисків, які спрямовані на виживання його з житлової площі; всі виклики міліції є безпідставні.

03.11.2015 ОСОБА_4 наголосила, що, якщо рішення касаційного суду не задовольнить її вимоги, вона і надалі буде шукати шляхи виселення сина.

04.11.2015 ОСОБА_10 під час консультації заявила, що їй шкода брата, але його виселення - це єдиний вихід із ситуації, що склалась. Їй не подобається те, що брат приносить речі зі смітника, користується її власними побутовими приладами; вона підкреслила, що вона має можливість та здібності заробляти гроші та винаймати власне житло.

В матеріалах справи наявні відповіді Управління патрульної поліції в місті Черкаси Департаменту патрульної поліції щодо звернень ОСОБА_4 щодо неналежного виконання своїх службових обов'язків працівниками Управління, в яких зазначено, що співробітники Управління діяли в межах чинного законодавства.

Допитані судом свідки вказали на наявність систематичних конфліктів між сторонами справи.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Згідно положень п.п.3, 6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 цього ж закону передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Частиною 3 статті 26 цього закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Частинами 1, 2 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Із системного аналізу викладених норм права слідує, що обмежувальний припис може застосовуватися судом відносно кривдника якщо при судовому розгляді буде встановлено існування сукупності таких обставин:

доведеність того, що одна особа (кривдник) стосовно іншої особи (жертви) вчинила домашнє насильство;

вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства,

настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У аспекті викладеного, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції у даній справі про те, що при судовому розгляді не було встановлено, що ОСОБА_5 має намір продовжити вчиняти дії, які характеризуються як домашнє насильство, та ці дії можуть поставити в небезпеку заявника, адже сукупність доказів у справі свідчить про те, що конфлікти між сторонами виникають, у тому числі, з ініціативи заявника, яка хоче виселити ОСОБА_5 із квартири в якій вони разом проживають, систематичні звернення заявника до правоохоронних органів з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень не призвели до встановлення у визначеному законодавством порядку винуватості ОСОБА_5 у їх виникненні, особа ОСОБА_5 характеризується по місцю проживання як несхильна до ініціювання конфліктів.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд порушив визначені процесуальним законодавством строки розгляду заяви, адже неможливість її розгляду у скорочені строки виникла внаслідок неналежного повідомлення учасників справи про її розгляду (судові повістки вчасно одержано не було).

Крім того, ч.2 ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, що в даному випадку не мало місця.

Не можна погодитися з доводами скаржника про те, що суд не надав належної оцінки доказам, якими заявник обґрунтовувала вимоги своєї заяви, зокрема, щодо звернення до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо неї домашнього насильства, адже ці докази було оцінено судом при ухваленні рішення у справі. Крім того, сам по собі факт звернення особи до правоохоронних органів не може свідчити про доведеність існування домашнього насильства, з приводу якого було звернення, за відсутності відповідного офіційного його встановлення у визначеному законодавством про адміністративні правопорушення чи кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Також доводи скаржника про те, що суд невірно відобразив пояснення свідків у рішенні не свідчать про його незаконність чи необґрунтованість, адже свідки, у тому числі ті, які вказує скаржник, зазначили про існування постійних конфліктів між сторонами, частину з яких провокує сама заявник. Крім того, свідки не вказали про існування небезпеки щодо заявника внаслідок поведінки ОСОБА_5

Скаржник допускає протиріччя у своїх доводах, адже вона оцінює критично показання колишнього дільничного інспектора Кисленко В.В. з підстав того, що на даний момент він не обслуговує її місце проживання та одночасно ставить під сумнів показання дільничного інспектора Черниш В.В., що на даний момент обслуговує місце проживання заявника, у зв'язку з тим, що він недостатньо довго працював з її сім'єю.

Доводи скаржника про те, що допит дільничними кривдника та сусідів є неефективним методом перевірки її звернень з приводу домашнього насильства на увагу не заслуговують, адже інших повноважень до моменту відкриття кримінального провадження правоохоронні органи не мають. Інші доводи скаржника стосовно протиправності дій дільничних при проведенні перевірки повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень мають бути перевірені при її зверненні у порядку кримінального судочинства, а не при розгляді цієї цивільної справи.

Сумніви скаржника щодо обґрунтованості пояснень сусідів стосовно особи кривдника апеляційний суд не поділяє, адже вказані твердження осіб базуються на суб'єктивному сприйнятті ними як поведінки кривдника так і поведінки заявника та оцінці ними особи ОСОБА_5, як вони його знають.

Далі, у розумінні вимог ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

З матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що заявник ОСОБА_4 отримує пенсію, якою розпоряджається лише вона, фактів умисного позбавлення її коштів житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними не встановлено. В свою чергу, ОСОБА_5 постійної роботи немає, проживає за рахунок тимчасових підробітків, в тому числі і за кордоном, усі його професійні інструменти, що використовувалися ним для заробітку, були вилучені державною виконавчою службою в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів та комунальних послуг, стягнутих за рішенням суду. Виїхати за кордон з метою працевлаштування він також немає змоги, оскільки він обмежений у праві виїзду за межі України в зв'язку з неналежним виконанням рішення суду. Інших джерел отримання доходу у нього немає.

Отже, посилання апелянта на економічне насилля щодо заявника з боку її сина та ненадання ним матеріальної допомоги, що полягає у наявності боргів по сплаті аліментів на її утримання, стягнутих за рішенням суду та по сплаті частини комунальних послуг є такими, що не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Лайка сина з матір'ю, зафіксована на звукозапис, у розумінні вимог ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не свідчать про необхідність забезпечувати безпеку заявника в цій справі шляхом винесення обмежувального припису стосовно її сина, оскільки загрози цій безпеці з боку останнього при судовому розгляді встановлено не було.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01.02.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 01.02.2019 у цивільній справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_5, про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 03.04.2019.

Суддя-доповідач

Судді