Провадження №2/521/1177/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю. В.,

за участю секретаря Манюка Д. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 3 в будинку № 2Б по вулиці Василя Стуса в м. Одесі та зняти його з реєстраційного обліку в цій квартирі. Позов обґрунтований наступними обставинами. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі зареєстрований, однак не ОСОБА_2 ОСОБА_2 є троюрідним братом позивача, та був зареєстрований в квартирі позивача на період навчання в м. Одесі. Відповідач за вказаною адресою не проживає з 2010 року. Місце його постійного проживання м. Тирасполь в Республіці Молдові. Як зазначає позивач, йому обтяжливо сплачувати комунальні послуги за особу, яка зареєстрована, однак не проживає в квартирі.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, в останньому судовому засіданні просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі та просив провести розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому провадженні в порядку ст. 206 ЦПК України, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 2000 року (а. с. 4) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2016 року (а. с. 8).

із довідки виписки із домової книги про склад сім'ї та реєстрацію від 27.11.2018 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано відповідача ОСОБА_2 (а. с. 5),

із акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 12 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 Не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 жовтня 2010 року (а. с. 6).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в звязку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються Главою 32 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 набув право користування квартирою позивача, та був зареєстрований в ній, як член сім'ї позивача, а тому його непроживання в квартирі протягом більш, ніж восьми років позбавляє його права користування квартирою, яка належить на праві власності позивачу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового засідання.

Задовольняючи позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання.

За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Таким чином, поверненню з державного бюджету підлягає 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 401,405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 142, 200, 206, 258-259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою № 3 в будинку № 2Б по вулиці Василя Стуса в м. Одесі, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Черняховського 6, , повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок, який було сплачено на р/р 5007, код отримувача: 38016923, МФО 899998, згідно квитанції № 151510012 від 27.11.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2019 року.

Суддя: Ю.В. Тополева