Справа № 461/4815/19 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/2815/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Курій Н.М.,

секретаря: Матяш С.І.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2019 року за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявленого позову покликалися на те, що 01.07.2017 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z20.221.71534. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 61179,0 гривень, зі сплатою реальної річної процентної ставки 1,17 %, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав договірних зобов`язань та станом на 20.06.2019 загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 260482,03 гривень. Просили позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2019 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 260482,03 гривень.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» - 3907,23 гривень судового збору.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Антіхович Володимир Володимирович.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема зазначає, що позов обгрунтовується Кредитним договором від 01.07.2016 року, згідно якого відповідач зобов`язаний сплатити борг, що складається з тіла кредиту, відсотків та «плату за обслуговування кредиту». Під «платою за обслуговування кредиту», в позовній заяві прихована складова, котра в кредитному договорі позначена як «Комісія». Дане переіменування не випадкове, з огляду на те, що між сторонами наявний спір щодо правомірності нарахування «Комісії». Даний спір вирішений в судовому порядку - Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.02.2019 року по справі №528/611/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., Гребінківський РВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі - виконавчий напис нотаріуса №892 від 20.04.2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Полтавського Апеляційного суду від 23.05.2019 року апеляційна скарга Банку залишена без задоволення, зазначене Рішення - без змін.

В ході розгляду зазначеної справи, як місцевим так і апеляційним судами встановлена обставина, що в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для даної справи - нікчемність спірного Кредитного договору в частині встановлення комісії банку.

Таким чином, позов обґрунтований нікчемним правочином, а відповідний доказ - Кредитний договір не може бути покладений в основу судового рішення, так само як і розрахунок заборгованості, складений на основі нікчемного правочину з врахуванням «Комісії банку».

Законом встановлено нікчемність будь-якої плати за обслуговування кредиту, на що вказує правовий висновок Верховного Суду України за результатами розгляду справи №6-2071 цс 16 від 06.09.2017 року яким визначено, що обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому обов`язок боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом є незаконним і суперечить положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а такі умов кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Також покликається на те, що згідно ч. 7 ст.178 ЦПК України встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою від 02.07.2019 року про відкриття провадження, відповідачу надано 15- денний строк на подання відзиву. Цією ж ухвалою розгляд справи призначено на 17.07.2019 року.

Оскільки лист поданий до відділення зв`язку лише 05.07.19 року, місце проживання відповідача - Полтавська область, строк пересилання позовної заяви з доданими матеріалами становить 4 дні (що підтверджено витягом з офіційного сайту ТОВ «Укрпошта»), відповідно суд в порушення ст. 178 ЦПК України призначив розгляд справи через 8 днів, після отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження.

Відповідно відзив, поданий в межах 15-денного строку передбаченого Законом та Ухвалою про відкриття провадження (надісланий 23.07.19 року) судом не врахований.

Аналогічно, суд не розглянув додані до відзиву заяву про застосування строку позовної давності, витребування оригіналів доказів по справі, не оцінив та не приєднав до справи вищезгадану постанову Полтавського апеляційного суду від 23.05.2019 року, що має преюдиційне значення.

Акцентує увагу на тому, що стягнута заборгованість на 62 відсотки складається з пені, тому позбавлення відповідача права на подання заяви про застосування строків позовної давності (1 рік) є значним порушенням його прав.

Таким чином, вважає, що суд не забезпечив змагальність процесу, при тому, що реалізація цього принципу в цивільному процесі та доведення перед судом обгрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Крім того, покликається на те, що суд стягнув заборгованість в розмірі зазначеному в позові не дивлячись на те, що Банк не надав будь-яких розрахунків на підтвердження її розміру. Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Враховуючи наведене апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", суд виходив з тих обставин, що оскільки ОСОБА_1 допустила заборгованість перед банком у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, така підлягає стягненню в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.07.2017 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z20.221.71534. Згідно кредитного договору, відповідач отримала кредит в розмірі 61179,0 гривень, зі сплатою реальної річної процентової ставки 1,17 %, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором.

Згідно розрахунку, станом на 20 червня 2019 року заборгованість відповідача становить 260 482, 03 гривень (а.с.3), в тому числі: основний борг 35322, 92 гривень, прострочений борг 14886, 26 гривень, прострочені проценти 14005, 76 гривень, строкові проценти 30, 57 гривень, нарахована плата за обслуговування кредиту 1632, 32 гривень, прострочена плата за обслуговування кредиту 35082, 42 гривень, пеня за несвоєчасне погашення платежів 159521, 78 гривень, віндикаційні витрати 0 гривень, дебіторська заборгованість 0 грн., інші штрафні санкції 0 грн.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед іншого, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Згідно ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» в частині стягнення заборгованості по сплаті кредитних коштів, в тому числі тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення платежів підлягають задоволенню.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було вкладено нараховану плату за обслуговування кредиту в розмірі 1632, 32 грн. та прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 35082, 42 грн.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2019 року, яке залишено без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.05.2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Гребінківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю.

Визнано виконавчий напис, вчинений 20.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., реєстровий № 892, яким задоволено вимоги публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 104 638 грн. 42 коп., таким, що не підлягає виконанню.

В ході розгляду зазначеної справи, як місцевим так і апеляційним судами встановлена обставина, що в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для даної справи - нікчемність спірного Кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

З наведених підстав незаконною є встановлення винагороди за обслуговування кредиту, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення платежів, оскільки згідно п. 5.5. Кредитного договору № Z20.221.71534. від 01.07.2016 року сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю в три роки.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно підлягає зменшенню і розмір стягненого з відповідача судового забору у відповідності до положень ст. 141 ЦПК, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 1632, 32 гривень та простроченої плата за обслуговування кредиту в розмірі 35082, 42 гривень не підлягає задоволенню.

З ОСОБА_1 слід стягнути в користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість в розмірі 223 767, 29 грн., що складає: основний борг 35322, 92 гривень, прострочений борг 14886, 26 гривень, прострочені проценти 14005, 76 гривень, строкові проценти 30, 57 гривень, пеня за несвоєчасне погашення платежів 159521, 78 гривень.

Враховуючи загальний розмір заборгованості визначений позивачем у сумі 260 482, 03 грн., виключення нарахованої плати за обслуговування кредиту та простроченої плати за обслуговування кредиту тягне задоволення позову лише на 85,9%, що зумовлює зменшення судового збору з 3907, 23 грн. до 3356,31 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (, яке знаходиться за адресою: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11) заборгованість за кредитним договором в сумі 223 767, 29 (двісті двадцять три тисячі сімсот шістдесят сім) гривень.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (, яке знаходиться за адресою: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11) - 3356,31 гривень судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.12.2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.