Ухвала

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 487/4813/16-ц

провадження № 61-1466ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року АБ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором від 24 березня 2008 року № DH81AR12530216 у розмірі 90 000,00 грн.

У свою чергу, в січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до АБ КБ «ПриватБанк» із зустрічним позовом, в якому просив визнати нікчемним укладений з відповідачем кредитно-заставний договір від 24 березня 2008 року № DH81AR12530216 про надання кредитних коштів у розмірі 57 259,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року позов АБ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № DN81AR12530216 у розмірі 80 903,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 49 261,28 грн, заборгованість за відсоткам за користування кредитом - 17 421,51 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 14 220,45 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 238,71 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року в частині позову АТ КБ «ПриватБанк» змінено, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості з 80 903,24 грн до 58 735,59 грн та судових витрат з 1 238,71 грн до 899,30 грн.

Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 509,10 грн судових витрат.

10 січня 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року в частині стягнення з нього кредитної заборгованості та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, а оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Ціна первісного та ціна зустрічного позовів у даній справі не перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн Х 100 = 176 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько