Єдиний унікальний номер 236/2724/18 Номер провадження 22-ц/804/659/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Ткачов О.М.
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку,простою, вихідної допомоги та середнього заробітку, в якій подано апеляційну скаргу Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року, повне рішення складено 17 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою в якій викладено вимоги до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» /надалі Українська залізниця/ про стягнення заборгованості по частково невиплаченій заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 5062,80 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 6226,35грн. та заробітної плати за час вимушеного простою за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 14316,22грн.

Існування такої заборгованості позивач пов'язувала із неналежним виконанням з боку відповідача вимог трудового законодавства, згідно якого, в день звільнення 17 липня 2017 року роботодавець повинен був виплатити всі суми, що належали звільненому працівнику, однак цього не зробив.

Відповідно до змісту позовних вимог, через затримку розрахунку при звільненні позивач просив застосувати відповідальність передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України /надалі КЗпП України/ та стягнути з Української залізниці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 18 липня 2017 року по 16 серпня 2018 року в загальному розмірі 61818,26 грн.

Також, з огляду на те, що припинення трудового договору відбулось з підстав зазначених в пункті 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату ОСОБА_4 просила стягнути з Української залізниці вихідну допомогу в розмірі 6203,11 грн.

У відзиві від 28 вересня 2018 року відповідач не ставив під сумнів обставини щодо роботи ОСОБА_4 бухгалтером 2 категорії виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», при цьому заперечував обставини щодо існування заборгованості по заробітній платі ОСОБА_4 вказуючи, що відсутні відомості щодо фактично відпрацьованого часу, нарахування та виплати заробітної плати через те, що місце роботи працівника знаходиться на території що тимчасово непідконтрольна Україні та існування форс-мажорних обставин./а.с. 42-46/.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з Української залізниці на користь позивача заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2679,77 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 6226,35 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 12672,25 грн. та вихідну допомогу в розмірі 6203,11 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджені обставини з приводу роботи ОСОБА_4 у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та відповідачем не спростовані обставини щодо наявності в ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі.

Також суд першої інстанції через затримку розрахунку при звільненні застосував відповідальність передбачену статтею 117 КЗпП України та стягнув з Української залізниці середній заробіток за час затримки розрахунку в загальному розмірі 61818,26 грн.

В апеляційній скарзі Українська залізниця просила скасувати рішення та відмовити в позові. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що м. Луганськ, яке було безпосереднім місцем роботи ОСОБА_4, з 07 квітня 2014 року належить до території тимчасово непідконтрольної Україні та з 20 березня 2017 року адміністративна будівля та виробничі об'єкти захоплені невідомими особами, з огляду на що, відсутній доступ до документації та наведені обставини згідно висновку Торгово-промислової палати України є форс-мажорними і такими через які було звільнено працівників, в тому числі і ОСОБА_4 Заявник стверджував про те, що через наведені обставини він з 20 березня 2017 року не має об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором.

Заперечуючи правомірність стягнення судом середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідач посилався на відсутність його вини у нездійсненні розрахунку та невиплаті всіх належних позивачу на час звільнення сум через незалежні від нього обставини.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_4 з 28 липня 2008 року працювала в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», останнім місцем роботи була посада бухгалтера 2 категорії виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» /копія трудової книжки а.с. 11-14, наказ про перепідпорядкування працівників від 29 червня 2016 року а.с. 16-17/.

Згідно наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» «Про встановлення простою» від 17 березня 2017 року № 73/ОД з 20 березня 2017 року встановлено початок простою по причинах що не залежали від працівників «Родаківської дистанції колії» /а.с. 18-19/.

17 липня 2017 року ОСОБА_4 бухгалтера 2 категорії звільнено з виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України /копія наказу № 1592-ос від 17 липня 2017 року /а.с. 15/.

Відповідно до розрахунку заробітної плати та табелів обліку робочого часу ОСОБА_4 визначено робочі дні та нараховані такі суми:

- за березень 2017 року при 22 робочих днях нарахована заробітна плата в розмірі 5884,78 грн. (аванс 1739,49 грн.) та сума до виплати становить 2679,77грн.;

- за квітень 2017 року при 19 робочих днях нарахована заробітна плата в розмірі 3663,19 грн. (оплата простою 3596,18 грн.) та сума до виплати становить 2894,92 грн.;

- за травень 2017 року при 20 робочих днях нарахована заробітна плата в розмірі 3663,19 грн. (оплата простою 3596,18 грн.) та сума до виплати становить 2912,91 грн.;

- за червень 2017 року при 20 робочих днях нарахована заробітна плата в розмірі 3663,19 грн. (оплата простою 3596,18 грн.) та сума до виплати становить 2912,91 грн.;

- за липень 2017 року при 11 робочих днях нарахована заробітна плата в розмірі 14579,88 грн. (оплата простою 1883,71 грн., компенсація за невикористану відпустку 6226,35грн. та вихідна допомога 6203,11грн.) та сума до виплати становить 11655,70 грн.;

/копія розрахунку заробітної плати а.с. 26, 100-103 копії табелів обліку використаного робочого часу а.с. 67 - 76/.

В листі від 28 вересня 2018 року структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» зазначено, що за першу половину березня 2017 року заробітна плата ОСОБА_4 була отримана згідно платіжної відомості від 10 липня № 553 /а.с. 46, 58/.

Розмір компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_4 визначено на підставі наказу, довідки рахунку невикористаних днів відпустки та розрахунку в розмірі 6226,35грн. /а.с. 21/.

Вихідна допомога ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штату визначена у розмірі 6203,11грн. /а.с. 22/.

Згідно Висновку торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, в тому числі до табелів обліку робочого часу, щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» починаючи з 20 березня 2017 року позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед звільненими працівниками і провести розрахунок, що вказує на існування форс-мажорних обставин та свідчить про відсутність вини Товариства /а.с.52-56/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях Української залізниці.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на обставини з приводу відсутності даних щодо роботи ОСОБА_4 та обґрунтовано вважав що, обов'язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_4 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою), вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористану відпустку за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі що був визначений судом першої інстанції.

У той же час, задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив із доведеності вини відповідача у не проведенні розрахунку з позивачем при його звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на висновок Торгово-промислової Палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2.

Такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на положеннях норм матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній Українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Суд першої інстанції зазначив, що вказаний висновок не є належним доказом та він має консультативний характер, і не є обов'язковим для суду.

Не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях, Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в рішенні, без встановлення та врахування відповідних фактів щодо обставин які настали 20 березня 2017 року які є надзвичайні і невідворотні та об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно статті 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору що виник, виходить з того, що саме надання відповідачем висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про існування з 20 березня 2017 року обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції породжує відповідні правові наслідки та підтверджує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини залізниці в не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції частково не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та в цій частині в позові відмовити, а врешті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 61818,26грн.

Відмовити в позові ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 61818(шістдесят одна тисяча вісімсот вісімнадцять),26грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий: Л.П.Никифоряк

Судді: Г.В. Новікова

А.В. Гапонов