Постанова

Іменем України

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 577/2475/17-ц

провадження № 61-24928св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Біо Лат»,

представник відповідача - Барбуца Наталія Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Біо Лат» на рішення апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Собини О. І. від 31 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Біо Лат» (далі - ТОВ «Біо Лат») про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що 10 квітня 2007 року його батько ОСОБА_4 на підставі договору оренди передав в оренду ТОВ «Біо Лат» земельну ділянку площею 2,123 га терміном на 15 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_4 помер. Він, як спадкоємець, 14 листопада 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку.

Пунктами 9-11 договору оренди землі передбачено, що орендна плата за земельну ділянку, яка орендується, вноситься орендарем у грошовій формі з урахуванням індексації до початку наступного року. З 2010 року відповідач не сплачував орендну плату, на неодноразові вимоги виплати грошових коштів за оренду земельної ділянки не реагував.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір оренди землі від 10 квітня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, звернувшись до відповідача 14 квітня 2017 року з вимогою про сплату орендної плати, не вказав платіжних реквізитів для її перерахування, чим порушив вимоги статті 148-1 ЗК України. Крім того, оскільки пунктом 11 договору оренди визначено, що орендна плата повинна сплачуватися до початку наступного року, тому право на отримання орендної плати у ОСОБА_1 виникло з 15 квітня 2017 року, а саме, з моменту отримання відповідачем від нього заяви, а тому кінцевий строк сплати закінчується лише у кінці 2017 року, відтак підстави для розірвання договору оренди відсутні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Розірвано договір оренди землі від 10 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Біо Лат», зареєстрований 15 червня 2007 року в Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах, реєстровий номер № 93.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв`язку з систематичною несплати орендної плати протягом 2010-2013 років ТОВ «Біо Лат» порушено істотні умови договору оренди землі від 10 квітня 2007 року, що є підставою для розірвання договору оренди в односторонньому порядку.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ТОВ «Біо Лат» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не звертався щодо виплати орендної плати в 2010-2013 роках, а отримавши 14 листопада 2016 року свідоцтво про право на спадщину, звернувся з такою вимогою лише 14 квітня 2017 року, порушивши положення частини третьої статті 148 ЗК України, тому висновки суду про наявність систематичної несплати орендної плати є хибними, оскільки в 2010-2013 роках позивач не звертався за отриманням орендної плати з власної вини, а саме у зв`язку з неотриманням свідоцтва про право на спадщину. Відсутній факт навмисної невиплати орендної плати орендарем та наявні правові підстави вважати умисне ухилення позивачем від її отримання. Крім того, посилаючись на факт прострочення виплати орендної плати, позивач не ставить за вимогу про стягнення її в судовому порядку.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 577/2475/17-ц з Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 10 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Біо Лат» укладено договір оренди землі терміном на 15 років, який зареєстровано 15 червня 2007 року в Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

Згідно з договором оренди землі ТОВ «Біо Лат» передана в оренду земельна ділянка загальною площею 2,123 га, у тому числі ріллі 2,123 га, кадастровий номер :02:002:0354, що розташована на території Сахнівської сільської ради Конотопського району Сумської області, зі сплатою орендної плати у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у строки до початку наступного року. Умовами договору виплата орендної плати тільки в безрозрахунковому порядку не передбачено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті в порядку спадкування за законом 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,1232 га, кадастровий номер :02:002:0354, що розташована на території Сахнівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

Право власності ОСОБА_1 на успадковану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

14 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Біо Лат» з письмовою заявою про виплату йому як спадкоємцю заборгованості з орендної плати за 2010-2017 роки у повному обсязі. 15 квітня 2017 року дана заява була отримана ТОВ «Біо Лат», однак заборгованість не сплачена.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Аналогічні положення містяться і в пункті 40 договору оренди землі від 10 квітня 2007 року.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Пунктом 38 договору оренди землі від 10 квітня 2007 року визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однією із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Пунктом 39 цього договору встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається лише за умови невиплати орендної плати.

Суд установив, що після звернення ОСОБА_1 до суду з указаним позовом останньому відповідачем була виплачена орендна плата за спірним договором за 2014-2017 роки. Однак, орендна плата за користування земельної ділянкою за 2010-2013 роки відповідачем не була сплачена.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України 2004 року правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки ТОВ «Біо Лат» істотно порушило умови спірного договору, а саме систематично не сплачувало орендну плату.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не звертався протягом 2010-2013 років із заявою про виплату йому як спадкоємцю орендаря орендної плати є безпідставними, оскільки такі звернення не передбачені умовами договору, у той час, як відповідач взяв на себе такі зобов`язання за договором, а договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Доказів того, що ТОВ «Біо Лат» здійснювало дії щодо належного виконання спірного договору оренди у вказаній частині, але позивач відмовився приймати належне його виконання, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року (статтями 12, 81 ЦПК України). А тому доводи відповідача про відсутність обов'язку щодо сплати орендної плати за вказаний період є безпідставними.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 434 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Біо Лат» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун