Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/4797/18
Провадження № 2/191/1373/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01.04.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Синельниківська районна державна адміністрація в особі відділу державної реєстраційної служби, Славгородська селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -
На даний час у спірному будинку (домоволодінні) зареєстрований її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виданою Гірківським старостинським округом.
Відповідач не проживає у зазначеному будинку з січня 2016 року, не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку та в цілому домоволодіння.
Однак, для вчинення певних правочинів, щодо будинку для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Відповідач не проживає з нею та не допомагає їй вести господарство, а його реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє їй розпоряджатись будинком (домоволодінням) на власний розсуд, та значно обмежує її законні права.
Вважає, що оскільки відповідач у спірному будинку (домоволодінні) не проживає більше року, не сплачує рахунки за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку (домоволодіння) та не приймає участь у спільному побуті, не є членом її сім»ї, він вважається таким, що втратив право користування даним будинком (домоволодінням).
Позивачу отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст.7 ч.1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком (домоволодінням) - №153 по вул.Квітнева (Леніна), село Гірки, Синельниківського району Дніпропетровської області. Зобовязати Славгородську селищну раду Синельниківського району Дніпропетровської області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку в житловому будинку (домоволодінні) - №153 по вулиці Квітнева (Леніна), село Гірки Синельниківського району Дніпропетровської області.
До початку проведення судового засідання представник позивача ОСОБА_3 І В. надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Представник третьої особи Синельниківської районної державної адміністрації в особі відділу державної реєстраційної служби в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без їх участі.
Представник третьої особи Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, однак надав заяву якою просить цивільну справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до ухвали Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.1999 року позивач є власником всього домоволодіння розташованого за адресою Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Гірки, вул.Квітнева (Леніна), буд.153.
Згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 року укладений 26.03.2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище «Вареник». Рішення набрало чинності 07.06.2016 року.
Відповідно до довідки, виданої Гірківським старостинським округом виконавчого комітету Славгородськогої селищної ради від 15.11.2018 року за №611 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15 січня 2016 року по даний час.
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України станом на 10.12.2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Зі змісту позову та з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що відповідач, хоча і зареєстрований в будинку, проте фактично там не проживає, не бере участі в утриманні житла, комунальні послуги не сплачує.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Главою 23 ЦК України, встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, як колишнього члена сім'ї власника, створює позивачу ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні ним, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Гірки, вул.Квітнева (Леніна), №153, оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації (більше одного року) без поважної причини.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
У звязку з тим, що зазначений Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Вимога про примусове зняття відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою є безпідставною, оскільки функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставіст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не входить до компетенції суду, тобто рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
На підставі викладеного ст. 41 Конституції України, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.317, ст. 383, 386, ст. 405 ЦК України , ст. 3 СК України, ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Гірки, вул.Квітнева (Леніна), №153.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, КПП:НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_2, судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_4